Справа № 445/3/20
провадження № 2/445/38/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Пилип`яка П. В.

секретаря судового засідання Кшемінської О.Я.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання автомобіля особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив стягнути 100000 грн. грошової компенсації вартості належної йому Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль Мерседес-Бенц-Віто, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову вказав, що 08.10.2004 було укладено шлюб між ним і відповідачкою, який зареєстровано у Ясеновецькій сільській раді Золочівського району Львівської області. За час спільного проживання у шлюбі сторонами було придбано автомобіль Мерседес-Бенц-Віто, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на відповідачку. Вартість такого автомобіля станом на день подання позову становить 200000 грн. Зазначив, що виключно відповідачка користується автомобілем, ключі та технічний паспорт до автомобіля знаходяться у неї. Позивач позбавлений можливості користуватися вказаним автомобілем. Зазначає, що оскільки спірний автомобіль набутий за час шлюбу, то такий є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином вважає, що їхні з відповідачкою частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль є рівними і просить стягнути з відповідачки грошову компенсацію вартості належної йому частки.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , в якому просить суд визнати автомобіль Мерседес-Бенц-Віто, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , її особистою власністю. У позові вказала, що 01.11.2016 нею було придбано вищевказаний автомобіль за 9000 Євро. Кошти на придбання вказаного автомобіля їй подарувала матір ОСОБА_5 , яка проживає і працює в Італії. Ці кошти матір взяла в кредит. Автомобіль придбавала для себе і для сина від попереднього шлюбу ОСОБА_6 . ОСОБА_4 жодних коштів для придбання автомобіля не давав, участі в його утриманні (ремонті) не бере, а тому відповідачка вважає, що спірний автомобіль є її особистою приватною власністю.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у позові та заяві про зміну предмету позову, просив вимоги первісного позову задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідачка проти первісного позову заперечила, зустрічний позов підтримала та просила задовольнити з підстав наведених у ньому. Пояснила, що кошти на придбання автомобіля, а саме 9000 Євро та 500 Євро на оформлення, їй подарувала матір. Вказані кошти матір отримала у кредит. Передача коштів відбулась на території Італії. Письмовий договір дарування між ними не укладався. При ввезенні на територію України вказаних грошей не декларувала.

Представник відповідачки проти первісного позову заперечив та просив задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши пояснення відповідачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , сторони зареєстрували такий 08.10.2004 року у Ясеновецькій сільській раді Золочівського району Львівської області, актовий запис № 7.

Згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 і серії НОМЕР_4 у сторін у шлюбі народилися діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 01.11.2016 набула право власності на автомобіль марки Мерседес-Бенц-Віто, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження №14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

На підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 судом встановлено, що ОСОБА_2 являється дочкою ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_5 , будучи допитаною в судовому засіданні, повідомила, що вона тривалий час проживає та працює в Італії. 30.09.2016 отримала кредит в Італійському банку в розмірі 13000 Євро. Частину з отриманих у кредит коштів, а саме 9000 Євро подарувала дочці ОСОБА_2 на придбання автомобіля та 500 Євро на його оформлення. В цей час дочка також перебувала в Італії і кошти вона передала їй безпосередньо. Їй відомо, що дочка за подаровані нею кошти придбала автомобіль.

З листів АТ Банк Компас (Італія) від 05.10.2016 та від 07.02.2020 та Таблиці погашення кредиту судом встановлено, що ОСОБА_5 04.10.2016 отримала у кредит кошти в сумі 13000 Євро, терміном погашення до 30.10.2018.

Інші документи, що стосуються здійснення грошових переказів ОСОБА_5 , суд не бере до уваги, оскільки такі є неналежними та не стосуються предмета доказування.

Згідно із правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі №771/2302/18 «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, наданими відповідачкою доказами та показами свідка в сукупності підтверджується, що спірний автомобіль набутий у власність відповідачкою за первісним позовом під час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, а тому вважається її особистою приватною власністю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що у первісному позові слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені відповідачкою за первісним позовом судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, ст. 57, 60, 69, 70 СК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні первинного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання автомобіля особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Vito, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2000 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 15.04.2021.

Суддя П. В. Пилип`як