Дата документу 13.04.2021
Справа № 334/2605/18
Провадження № 2/334/168/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Гребенюк А.А., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики, в обґрунтування якого зазначила, що 18.11.2011 між нею і ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв у борг у грошові кошти у сумі 144000,00 грн., що відповідає 18000,00 доларів США, та зобов`язався повернути до 05.01.2013.

28.01.2017 сторони уклали угоду продовжити строк дії розписки від 18.11.2011 до 31.12.2017, при цьому зменшили розмір боргу за цією розпискою до 13703,00 доларів США і встановили графік погашення боргу: 17.04.2017 3000,00 доларів США, 17.05.2017 3000,00 доларів США, 17.06.2017 3000,00 доларів США, 17.07.2017 3000,00 доларів США, 17.08.2017 1703,00 доларів США.

27.07.2013 сторони уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 14563,00 долари США, які зобов`язується повернути до 31.03.2014, що підтверджується розпискою. 04.05.2017 сторони уклали додаткову угоду, відповідно до якої змінили суму і строк повернення коштів, визначивши, що поверненню підлягає сума 11086,72 доларів США в наступні строки: 17.08.2017 1000,00 доларів США, 17.09.2017 3000,00 доларів США, 17.10.2017 3000,00 доларів США, 17.11.2017 3000,00 доларів США, 17.12.2017 787,00 доларів США.

07.11.2014 сторони уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 351654,93 грн., що еквівалентно 31968,00 доларів США, які зобов`язується повернути до кінця 2015 року.

Також 07.11.2014 між сторонами укладено ще один договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 166800,00 грн., що еквівалентно 20850,00 доларів США, які зобов`язується повернути до кінця 2015 року.

В передбачені розписками строки зобов`язання за договорами позики ОСОБА_4 не виконав, у зв`язку з чим ОСОБА_5 просить стягнути з нього заборгованість у загальному розмірі 2027494,62 грн., яка складається із заборгованості: за договором позики від 18.11.2011 у сумі 13703,00 доларів США; за договором позики від 27.07.2013 у сумі 11086,72 доларів США; за договором позики від 07.11.2014 у сумі 20850,00 доларів США; за договором позики від 07.11.2014 у сумі 31968,00 доларів США, а всього 77607,72 доларів США, що за курсом іноземних валют станом на 16.04.2018 (26,124909 грн. за 1 долар США) становить 2027494,62 грн.

Позивачка, її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач, його представник просили відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що гроші за розписками не передавались, розписки були складені з метою врегулювання відносин і зобов`язань відповідача щодо виконання будівельних робіт, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення боргу.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.11.2011 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 144000,00 грн., що відповідає 18000,00 доларів США, та зобов`язався повернути до 05.01.2013, що підтверджується розпискою.

28.01.2017 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 уклали угоду продовжити строк дії розписки від 18.11.2011 до 31.12.2017, при цьому зменшили розмір боргу за цією розпискою до 13703,00 доларів США і встановили графік погашення боргу: 17.04.2017 3000,00 доларів США, 17.05.2017 3000,00 доларів США, 17.06.2017 3000,00 доларів США, 17.07.2017 3000,00 доларів США, 17.08.2017 1703,00 доларів США.

Таким чином, виходячи з умов додаткової угоди між сторонами, вони визначили, що повернення боргу за цією розпискою буде здійснюватися у доларах США.

Також 27.07.2013 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 14563,00 долари США, які зобов`язується повернути до 31.03.2014, що підтверджується розпискою.

04.05.2017 сторони уклали додаткову угоду, відповідно до якої змінили суму і строк повернення коштів, передбачені договором позики від 27.07.2013, визначивши, що поверненню підлягає сума 11086,72 доларів США в наступні строки: 17.08.2017 1000,00 доларів США, 17.09.2017 3000,00 доларів США, 17.10.2017 3000,00 доларів США, 17.11.2017 3000,00 доларів США, 17.12.2017 787,00 доларів США.

07.11.2014 між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір позики, на підтвердження чого складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 351654,93 грн., що еквівалентно 31968,00 доларів США, які зобов`язується повернути до кінця 2015 року.

Також 07.11.2014 між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено ще один договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 166800,00 грн., що еквівалентно 20850,00 доларів США, які зобов`язується повернути до кінця 2015 року.

Оригінали вищезазначених розписок та додаткових угод надані ОСОБА_3 і долучені до матеріалів справи.

В передбачені розписками строки зобов`язання за договорами позики ОСОБА_4 не виконав, у зв`язку з чим ОСОБА_3 просить стягнути з нього заборгованість у загальному розмірі 2027494,62 грн., яка складається із заборгованості: за договором позики від 18.11.2011 у сумі 13703,00 долари США, що за курсом іноземних валют станом на 16.04.2018 становить 357989,63 грн.; за договором позики від 27.07.2013 у сумі 11086,72 доларів США, що за курсом іноземних валют станом на 16.04.2018 становить 289639,55 грн.; за договором позики від 07.11.2014 у сумі 20850,00 доларів США, за курсом іноземних валют станом на 16.04.2018 становить; за договором позики від 07.11.2014 у сумі 31968,00 доларів США, що за курсом іноземних валют станом на 16.04.2018 становить , а всього 77607,72 доларів США, що за курсом іноземних валют станом на 16.04.2018 (26,124909 грн. за 1 долар США) становить 2027494,62 грн.

Згідно із ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.ст. 640, 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка Позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому Позикодавцем визначеної грошової суми.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Відповідач та його представник заперечували обставини щодо укладання договорів позики, його умов, посилаючись на те, що між сторонами фактично виникли спірні правовідносини які випливають з договору підряду, а не з договору позики.

З наданих доказів встановлено, що 15.02.2008 між Обслуговуючим житлово-будівельним кооперативом «Дніпровська скеля» і ТОВ «Інженерно-будівельне підприємство «Форт» в особі генерального директора Першина Є.В. було укладено договір на виконання будівельних робіт №21. Між Обслуговуючим житлово-будівельним кооперативом «Дніпровська скеля» і ОСОБА_6 , ОСОБА_3 укладено договір від 05.06.2008 на внесення пайових внесків, яким визначалися взаємовідносини сторін по внесенню пайових внесків і викупу житла асоційованими членами кооперативу у власність.

Квитанціями до прибуткових касових ордерів №46 від 05.06.2008, №10 від 09.06.2009, №48 від 12.06.2008, №49 від 12.06.2008, №47 від 10.06.2008, №176121 від 15.05.2008, №176122 від 15.05.2008, №147 від 04.12.2009, №30 від 17.08.2009, про прийняття Обслуговуючим житлово-будівельним кооперативом «Дніпровська скеля» від ОСОБА_6 , ОСОБА_3 пайового внеску на будівництво.

Зміст вказаних документів не підтверджує доводи відповідача, що складені ним розписки про отримання у ОСОБА_3 у борг грошових коштів і обов`язку їх повернути стосуються правовідносин між сторонами, які випливають з договору на будівництво житла та внесення пайових внесків.

Крім зазначеного, суд звертає увагу, що навіть у разі наявності між сторонами будь-яких розрахунків з приводу надаваних послуг або виконуваних робіт, законом не заборонено ( ст. 1053 ЦК) новацію боргу у позикове зобов`язання. Зокрема, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.

Зі змісту боргових розписок вбачається, що боржник в даному зобов`язанні фізична особа - відповідач, який діяв від власного імені, оскільки грошові кошти він отримав і зобов`язався повернути особисто.

Позикодавцем - особою, яка передала грошові кошти та має право вимагати повернення, в даному зобов`язанні є позивачка особисто, оскільки ОСОБА_3 діяла та передала відповідачу кошти від власного імені, а відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти позивачці в строки, зазначені в розписках. Позикодавець довела передачу позичальнику грошей, оскільки надала розписки позичальника про їх отримання.

Зі змісту розписок, додаткових угод, вбачається наявність між позивачкою та відповідачем правовідносин, які за своєю правовою природою є договором позики. Таким чином, у позивачки наявне право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а у останнього - обов`язок повернути отримані грошові кошти.

Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні боржник і кредитор.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Таким чином, наявність оригіналу розписки у позикодавця згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивачка посилаючись на те, що зобов`язання за всіма договорами позики визначено у доларах США, просить стягнути грошовий еквівалент зобов`язання у грошовій одиниці України, тобто у гривневому еквіваленті, за курсом НБУ станом на 16.04.2018.

Згідно офіційно встановленого НБУ курсу гривні щодо іноземних валют станом на 16.04.2018 (дата звернення позивачки з вказаним позовом до суду), курс гривні по відношенню до долара США становив 26,124909 грн. за 1 долар США.

Згідно із умовами боргової розписки від 18.11.2011 відповідач отримав у позивачки у борг 144000,00 грн., що становить 18000,00 доларів США, та відповідно до додаткової угоди від 28.01.2017 зобов`язався за цим договором повернути позивачці борг у сумі 13703,00 доларів США до 17.08.2017, частинами згідно з графіком.

Позивачка просить стягнути вказану суму боргу у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.04.2018, що становить 357989,63 грн., вимоги позову в цій частині є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно із умовами боргової розписки від 27.07.2013 відповідач отримав у позивачки у борг 14563,00 доларів США, та відповідно до додаткової угоди від 04.05.2017 зобов`язався за цим договором повернути позивачці борг у сумі 11086,72 доларів США до 17.12.2017, частинами згідно з графіком.

Позивачка просить стягнути вказану суму боргу у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.04.2018, що становить 289639,55 грн., вимоги позову в цій частині також є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно із умовами боргової розписки від 07.11.2014 відповідач отримав у позивачки у борг грошову суму 351654,93 грн., що еквівалентно 31968,00 доларів США, та зобов`язався повернути борг до кінця 2015 року. Обов`язок повернути борг у доларах США у даному борговому документі відсутній, а тому стягненню за цією борговою розпискою підлягає сума боргу в валюті позики, тобто 351654,93 грн.

Згідно із умовами другої боргової розписки від 07.11.2014 відповідач отримав у позивачки у борг грошову суму 166800,00 грн., що еквівалентно 20850,00 доларів США, та зобов`язався повернути борг до кінця 2015 року. Обов`язок повернути борг у доларах США у даному борговому документі відсутній, а тому стягненню за цією борговою розпискою підлягає сума боргу в валюті позики, тобто 166800,00 грн.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 у встановлені строки суму позики не повернув, про що свідчать наявні у позивачки оригінали зазначених боргових розписок. В ході судового розгляду справи сторони тривалий час намагалися врегулювати спір мирним шляхом, однак згоди щодо умов мирової угоди не дійшли.

Аналізуючи надані суду письмові докази, а також те, що позивачка повністю обґрунтувала свої вимоги та підтвердила їх належними доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із ухваленням суду рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору понесені нею і документально підтверджені в розмірі 5065,75 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 354 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договорами позики: від 18.11.2011 у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.04.2018, у сумі 357989,63 грн.; від 27.07.2013 у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.04.2018, у сумі 289639,55 грн.; від 07.11.2014 у сумі 351654,93 грн., від 07.11.2014 у сумі 166800,00 грн., а всього 1166084,11 грн. (один мільйон сто шістдесят шість тисяч вісімдесят чотири гривні 11 копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати з оплати судового збору в розмірі 5065,75 грн. (п`ять тисяч шістдесят п`ять гривень 75 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2021 року.

Суддя: Турбіна Т. Ф.