Номер провадження: 22-ц/813/2962/21
Номер справи місцевого суду: 522/3439/18
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

26.02.2018 року позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з неї заборгованість за Договором про надання кредиту № б/н від 12.06.2014 року у розмірі 13727,21 гривень, а також судові витрати, а саме - судовий збір в розмірі 1762,00 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк, заборгованість за Договором про надання кредиту № б/н від 12.06.2014 у розмірі 13727,21 (тринадцять тисяч сімсот двадцять сім грн. 21 коп.) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк, судовий збір в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача до відповідача задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4434,83 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було допущено неповне з`ясування обставин справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не було отримано довідку про місце проживання відповідача у справі.

В період з 2015 року по 24 жовтня 2019 рік відповідач проживала, а також була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою 26.02.2018 року та суд першої інстанції в порядку ст. 187 та ст. 31 ЦПК України мав би передати розгляд цієї справи за територіальною підсудністю до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області.

Щодо порушень норм матеріального права, апелянт вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач підписав тільки анкету-заяву, але він не підписував ні тарифи, ні будь-яких інших документів в яких би зазначалась процентна ставка за користування кредитом, розмір пені, комісії та штрафів.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивач по справі не скористався.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.10.2020 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.10.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

12.06.2014 р. між ПАТ КБ „Приватбанк та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н про надання кредиту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому розмір заборгованості за кредитним договором станом на 15.02.2018 р. складає 13727,21 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 4434,83 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 3563,09 гривень, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 4599,42 гривень, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в розмірі 629,87 гривень.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам процесуального закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що за кредитним договором відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання та не дотримується терміну повернення наданого йому кредиту.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що постановлено за порушенням норм процесуального права, а справа направленню на розгляд за встановленою законом підсудністю, за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_1 до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку, розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2,4,7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя, лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Поняття «суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція поділяється на предмету та суб`єкту юрисдикцію, інстанційну юрисдикцію та територіальну юрисдикцію (підсудність).

Територіальна юрисдикція (підсудність) за загальним правилом статті 27 ЦПК України визначається за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача за винятком виключної підсудності з приводу нерухомого майна, встановленої статтею 30 цього Кодексу, та альтернативної підсудності певної категорії справ, зазначених у статті 28 ЦПК України, у яких право на вибір суду належить позивачеві.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічне положення міститься у п.34 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до якої, якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року N1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Місце проживання чи перебування фізичної особи визначається відповідно до статті 29 ЦК України і статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон).

Згідно статті 3 вказаного Закону місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Пред`являючи позов до відповідача ОСОБА_1 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» вказав його адресу: м. Одеса, вул. Троїцька, 54 та за відсутності підстав, передбачених статтею 28 ЦПК України - підсудності справ за вибором позивача, позивач обрав Приморський районний суд м.Одеси, який не є судом, встановленим законом, у розумінні положень Конвенції та вказаних норм процесуального права, а отже ухвалене таким судом рішення не може бути оцінено з точки зору його законності та обґрунтованості, оскільки такий суд не є компетентним здійснювати правосуддя у цій справі.

Статтею 187 ЦПК України передбачений алгоритм дій суду при відкритті провадження у справі. Так, згідно ч.ч. 1, 6-10 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Разом із тим, із матеріалів справи не вбачається, що судом першої інстанції виконані наведені вимоги закону, а отже зроблено помилковий висновок про підсудність даної справи Приморському районному суду м. Одеси.

Колегія суддів наголошує на тому, що в період з 2015 року по 24 жовтня 2019 рік відповідач проживала, а також була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , наразі відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Колегія суддів зазначає на тому, що спір виник з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто до даних правовідносин слід було застосовувати правила загальної підсудності.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 374, частини першої статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Частиною другою вказаної статті передбачено, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як встановлено, відповідач не брав участі у справі у суді першої інстанції, не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, судові повістки за адресою реєстрації не направлялись, тому положення частини другої статті 378 ЦПК України застосуванню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Зважаючи на вище наведене, колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), в зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою підсудністю.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються суті вирішення спору, з врахуванням того, що апеляційний суд направляє справу на новий розгляд за встановленою підсудністю в зв`язку з порушенням норм процесуального права, мають бути попередньо розглянуті судом першої інстанції при новому розгляді справи з дотримання правил підсудності, тобто судом встановленим законом.

Оскільки рішення по суті спору судом не приймалося, то відсутні підстави для розподілу судових витрат за розгляд справи апеляційною інстанцією.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 378, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати та направити справу на розгляд за підсудністю до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова