Справа №443/1081/21
Провадження №2/443/1162/21
РІШЕННЯ

іменем України

25 жовтня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 дотериторіальної громади села Руда в особі Гніздичівстької селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рудянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,3202 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯГ №043316 від 01.04.2009 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивачки по материній лінії ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рудянської сільської ради, загальною площею 2,3202 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯГ №043316 від 01.04.2009 року. Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради №457 від 05.04.2019 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і на день смерті, з ОСОБА_2 по даній адресі в АДРЕСА_1 , були зареєстровані і проживали, сестра ОСОБА_3 , племінниця ОСОБА_1 , чоловік племінниці ОСОБА_4 , дочка племінниці ОСОБА_5 . Секретарем виконкому Рудянської сільської ради 04.02.2005 року за реєстровим №8 посвідчувався заповіт ОСОБА_2 у користь племінниці ОСОБА_1 . Даний заповіт на час смерті спадкодавця не змінено та не скасовано.

Зазначає, що окрім позивачки інших спадкоємців за заповітом, а також осіб, які мали б право на обов`язкову частку у спадщині після смерті тітки, не було, а тому оскільки позивачка постійно проживала із тіткою ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то вважається такою, що її прийняла.

Згодом позивачка юридично оформила спадкові права на житловий будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Жидачівського районного суду від 10.03.2021 року у справі №443/1749/19. 31.07.2020 року позивачка звернулася до Державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті тітки ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки на території Рудянської сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном.

Відтак, змушена звертатися до суду із даним позовом з метою захисту своїх прав на спадкове майно.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 07.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, крім того в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 30 вересня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області інформацію про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і якщо так, то надати спадкову справу для огляду в судовому засіданні.

13.09.2021 року завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою Матусеком В.В. надіслано копію спадкової справи №147/2019, яка була заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги визнають та заперечень щодо позовних вимог не мають, а також просить проводити розгляд справи без його участі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивачки по материній лінії ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області від 31.12.2018 року (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рудянської сільської ради, загальною площею 2,3202 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯГ №043316 від 01.04.2009 року (а.с.14).

Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради №457 від 05.04.2019 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті і на день смерті, з ОСОБА_2 по даній адресі в АДРЕСА_1 , були зареєстровані і проживали, сестра ОСОБА_3 , племінниця ОСОБА_1 , чоловік племінниці ОСОБА_4 , дочка племінниці ОСОБА_5 . Заповіт від ОСОБА_2 посвідчувався в Рудянській сільській раді в користь племінниці ОСОБА_1 (а.с.9).

За життя ОСОБА_5 було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Рудянської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 8, згідно якого остання заповіла усе своє майно племінниці ОСОБА_1 (а.с. 10).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 10.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади села Руда в особі Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок «А-1» загальною площею 76,0 кв.м., житловою площею 64,3 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (літня кухня «Б», комора «В», сарай «Г», гараж «Д», хвіртка 1, огорожу 2, колодязь «к»), що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. №122/02-31 від 31.07.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її тітки - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що зняходяться на території Рудянської сільської ради, Жидачівського району Львівської області, що належали померлій і є спадковим майном (а.с.16).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса зверталася тільки ОСОБА_1 (а.с.31-40).

Позивач стверджує, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, що належав ОСОБА_2 втрачено.

Доказом того, що ОСОБА_2 на праві власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рудянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, є копія архівного примірника Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 30.01.2003 року №46 та від 10.07.2008 року №67 (а.с.14) та довідка від 25.06.2021 №97-13-0.22-178/164-21, видана начальником Відділу у Жидачівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області (а.с.13).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки загальною площею 2,3202 гектарів.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій ОСОБА_2 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши докази в їх сукупності, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рудянської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 2,3202 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯГ №043316 від 01.04.2009 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка