Номер провадження: 22-ц/813/2330/21
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/15288/19

Номер провадження: 22-ц/813/2330/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Погорєлової С.О., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дерезюк В.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» про повернення грошових коштів та стягнення відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гришка Сергія Олександровича на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Гниличенко М. В. 04 листопада 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) зобов`язати Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» (далі - Банк) повернути ОСОБА_1 грошові кошти, які були отримані останньою в період з 01.08.2018 року по 16.05.2019 року, як заробітна плата, та списані Банком з рахунку ОСОБА_1 на користь Банку в розмірі - 118 989,11 грн.; 2) стягнути з Банку на її користь: 2.1) суму в розмірі - 100 000 грн. як відшкодування моральної шкоди; 2.2) понесені нею витрати на професійну правничу допомогу (послуги адвоката) у розмірі - 11 765,50 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що перевіряючи баланс по банківській картці вона побачила, що Банк без її згоди здійснив блокування картки та залишку грошових коштів на зарплатному рахунку на момент блокування карти. Для з`ясування інформації щодо підстави блокування карти позивач звернулась з запитами до банку.

Банк на запити позивачки надав дві відповіді від 29.08.2018 року та 18.10.2018 року, з яких вбачається, що підставами блокування картки та залишку грошових коштів на зарплатному рахунку на момент блокування картки позивачки № НОМЕР_1 , яке було здійснено банком 02.08.2018 року, відповідно до розділу 1 Глави 3 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Південний", у зв`язку з наявністю у позивачки заборгованості за кредитним договором № В343 від 10.07.2007 року. Крім того, було роз`яснено, що блокування картки позивачки 02.08.2018 року було здійснено у зв`язку з наявністю у позивачки заборгованості за кредитним договором, а не на підставі постанови виконавчої служби про блокування картки, яка взагалі відсутня у Банку та надати її копію не вбачається можливим. Списання коштів з поточного рахунку було здійснено за допомогою програмно-технічного комплексу, який здійснює автоматичне відрахування у разі наявності заборгованості перед Банком. Розблокування картки позивачки буде здійснено після погашення заборгованості за кредитним договором № В343 від 10.07.2007 року (Т. 1, а. с. 1 - 6).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2019 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 до Банку залишено без розгляду (Т.1, а. с. 100 - 102).

Постановою Одеського апеляційного суду від 13.05.2020 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року скасовано та справу направлено до Київського районного суду м. Одеси для продовження розгляду по суті позовних вимог (Т. 1, а. с. 178 - 181).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву Банк просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вимоги позивачки є безпідставними.

Банк звертає увагу, що п. 2.6 Кредитного договору №В343 від 10.07.2007 року та з урахуванням всіх внесених змін, позичальник надала Банку право договірного списання з поточного рахунку позичальника сум повернення заборгованості. У разі недостатності або відсутності грошових коштів в валюті кредиту, Банк має право договірного списання сум в повернення заборгованості за кредитом і процентами за ним, розрахунковим обслуговуванням та неустойкою за рахунок коштів в інших валютах в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості за поточним ринковим курсом на дату списання, з врахуванням витрат на купівлю-продаж (конвертацію) валюти та сплату обов`язкових при купівлі-продажу (конвертації) валюти платежів (Т. 1, а. с. 23 - 33).

2.3 Позиція позивачки в суді першої інстанції щодо доводів відповідача

Адвокат Гришко С.О., діючий від імені ОСОБА_1 , у відповіді на відзив просить задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-приєднання домовленості сторін про договірне списання грошових коштів для погашення заборгованості перед Банком, надані Банком Витяги не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Позивачкою Договору комплексного банківського обслуговування, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (Т. 1, а. с. 200 - 204).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що Банк діяв в межах закону та договірних домовленостей і не порушив права, свободи і законні інтереси позивачки, оскільки між сторонами склалися договірні відносини, які регулюються зобов`язальним правом і передбачають право Банку списувати кошти в рахунок погашення заборгованості з наявних у Банк рахунків (Т. 2, а. с. 12 - 21).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Гришко Сергій Олександрович, діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) помилковим є посилання суду на кредитний договір №В343 від 10.07.2007 року та заяву від 27.06.2018 року, оскільки вони не досліджувались як докази; 2) суд першої інстанції не звернув увагу на те, що предметом розгляду в іншій справі №520/7785/15-ц є кредитний договір №В343 від 10.07.2007 року; 3) до суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до відзиву на позовну заяву витяги були складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мала на увазі позивачка, підписуючи заяву та відповідно брала на себе зобов`язання та надала Банку право на договірне списання грошових коштів з рахунків позивачки (Т. 2, а. с. 23 - 28).

2.7 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У письмових поясненнях, які за своєю природою є відзивом на апеляційну скаргу Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Банк зазначає, що подання ОСОБА_1 позову про повернення грошових коштівта стягнення відшкодування моральної шкоди є зловживанням правом в розумінні ч. 3 ст. 13 ЦК України.Адже, при підписанні Кредитного договору, заяви про надання зразку аналогу власноручного підпису, ДКБОФО, апелянт був повідомлений про всі суттєві умови Кредитного договору та ДКБОФО, зокрема про можливість списання Банком будь-яких грошових коштів з будь-яких рахунків Позивачки, у будь-якій валюті, без будь-яких додаткових повідомлень та погоджень у разі наявності заборгованості перед Банком. Згоду на шо позивачка надала, підписавши Кредитний договір та ДКБОФО. Банк при списанні грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 діяв в межах повноважень, наданих йому Кредитним договором, ДКБОФО та чинним законодавством України.

ОСОБА_1 відомо, що підстави для повернення грошових коштів та виплати моральної шкоди відсутні. Даний позов подано не з метою судового захисту прав позивачки, а з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань та сплати заборгованості за Кредитним договором.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Гришка Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2020 року (Т. 2, а. с. 34).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.01.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи за апеляційною скаргою адвоката Гришка Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2020 року у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 35).

16 квітня 2021 року на електрону адресу Одеського апеляційного суду від адвоката Гришка Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення Одеського апеляційного суду з використанням власних технічних засобів.

20.04.2021 року від адвоката Возікова Н.В., діючого від імені Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний», надійшли письмові пояснення щодо доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.04.2021 року задоволено клопотання адвоката Гришка Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 22 квітня 2021 року о 15:15 год.

У судовому засіданні, яке проводилось у режимі відеоконференції адвокат Гришко С.О., діючий від імені ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні, яке проводилось у режимі відеоконференції адвокат Возіков Н.В., діючий від імені Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4. Мотивувальна частина

4.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Гришка Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

4.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

10 липня 2007 року між Акціонерним банком «Південний» (на час розгляду справи - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за № В 343, за яким кредитор надав позичальникові кредит у розмірі - 92 000 доларів США, зі сплатою 13% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту - 09 липня 2009 року. Угодою від 30 вересня 2013 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року сторонами було внесено зміни, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту - 28 березня 2014 року.

До кредитного договору сторонами неодноразово вносилися зміни згідно з наступними додатковими угодами: угода від 28 вересня 2007 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено редакцію додатку № 1 та 2 до договору; угода від 09 липня 2009 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було забезпечено зобов`язання ОСОБА_1 заставою майнових прав на майбутню нерухомість з наступною іпотекою, порукою ТОВ «ЮГК Діамант», порукою фізичної особи ОСОБА_2 ; угода від 30 листопада 2009 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту 28 травня 2010 року, угода від 28 травня 2010 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту 30 червня 2010 року; угода від 30 червня 2010 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту 30 липня 2010 року; угода від 30 липня 2010 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту 31 серпня 2010 року; угода від 31 серпня 2010 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту 29 грудня 2010 року; угода від 29 грудня 2010 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту 28 грудня 2011 року; угода від 28 грудня 2011 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було викладено кредитний договір у новій редакції; угода від 29 березня 2012 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту 28 вересня 2012 року; угода від 28 вересня 2012 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було викладено кредитний договір у новій редакції; угода від 01 лютого 2013 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту 29 березня 2012 року; угода від 01 квітня 2013 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту 30 вересня 2013 року; угода від 30 вересня 2013 року до кредитного договору за № В 343 від 10 липня 2007 року, за умовами якої було змінено кінцевий термін повернення кредиту - 28 березня 2014 року.

ОСОБА_1 є споживачем фінансових банківських послуг, які надає Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Південний», оскільки у вказаному Банку, на підставі укладеного між сторонами Кредитного договору № В 343 від 10 липня 2007 року, позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_2 для отримання грошових коштів у розмірі - 92 000 доларів США, погашення кредиту, сплату відсотків по кредиту та інше.

27.06.2018 року ОСОБА_1 повторно звертається до Банку та укладає Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою перерахування заробітної плати позивача. На підставі укладеного Договору позивачці було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 у валюті основного рахунку - гривня, та було видано розрахункову картку № НОМЕР_1 .

У заяві ОСОБА_1 про надання зразку аналогу власноручного підпису від 27.06.2018 року, вказується, що підписанням цієї Заяви клієнт повністю та безумовно в цілому підтверджує факт прийняття усіх умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Південний». Даний договір є Публічним договором, який розміщений на офіційному сайті банку: http://bank.com.ua. /. Підписання вказаної заяви особисто позивачем, в судовому засіданні представником позивача не заперечувалось.

З довідки Банку про операції по картці № НОМЕР_1 вбачається автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, у травні 2015 року Банк звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за № В343 від 10.07.2007 року в розмірі - 52 617 доларів 59 центів США та 55 2876 грн. 33 коп..

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог - поручителі ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Ювелірно-Гранувальна Компанія «Діамант», про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний" заборгованість за кредитним договором за № В 343 від 10 липня 2007 року у розмірі - 52 617 доларів 59 центів США та 55 2876 грн. 33 коп., які складаються з: - заборгованість за кредитом - 48 520 доларів 30 центів США; - заборгованість за простроченими відсотками - 4 097 доларів 29 центів США; - штраф за прострочення сплати відсотків - 216 719 грн. 91 коп.; - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 336 156 грн. 42 коп., а також судовий збір у розмірі - 3 654 грн. 00 коп..

Постановою апеляційного суду Одеської області від 14.06.2018 року рішення Київського районного суду м .Одеси від 08.12.2016 року в частині стягнення прострочених процентів змінено, зменшивши їх розмір до - 12 66 доларів 49 центів США, в решті залишено без змін.

Однак, вважаючи, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 14.06.2018 року по справі №520/7785/15-ц ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її в касаційному порядку.

14.09.2018 року Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №520/7785/15-ц відкрив касаційне провадження.

19.10.2018 року Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №520/7785/15-ц прийняв ухвалу, якою було зупинено виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 року та постанови апеляційного суду Одеської області від 14.06.2018 року до завершення розгляду касаційної скарги.

17.06.2020 року Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №520/7785/15-ц прийняв постанову, якою апеляційну скаргу було задоволено частково, постанову Апеляційного суду Одеської області від 14.06.2018 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. На даний час справа знаходиться на розгляді апеляційної інстанції.

Загальна сума грошових коштів, яка була перерахована з особистого рахунку ОСОБА_1 на особистий рахунок банку в період з 01.08.2018 року по 16.05.2019 року склала суму - 118 989 грн. 11 коп..

4.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

Згідно ч.1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормами ч.1 ст.1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.2 ст.1066 ЦК України, банк гарантує клієнтові право безперешкодно розпоряджатися своїми коштами.

У відповідності до ч.3 ст.1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно до пункту 2 статті 1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідно ст.26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Пункт 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України N 22 від 21.01.2004р., визначає договірне списання як списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

4.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта про помилковість посилання суду на кредитний договір №В343 від 10.07.2007 року та заяву від 27.06.2018 року, оскільки вони не досліджувались як докази, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Предметом даного спору є встановлення законності чи незаконності дій Банку щодо блокування банківської картки позивачки та списання Банком з рахунку ОСОБА_1 коштів у сумі - 118 989,11 грн.

Правовим обґрунтуванням позову є посилання на норми ст. 1066 ЦК України про гарантування Банком клієнтові право безперешкодно розпоряджатися своїми коштами, або встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку; норми ст. 128 Кодексу законів про працю, які не регламентують дані правовідносини, та ст. ст. 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо недійсності умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.3, 5.4 ч. 5 розділу 1 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний» в редакції від 06.07.2018 року яка діяла на час підписання договору між позивачем та банком від 27.06.2018 року регламентовано - клієнт доручає банку списувати кошти з будь-яких рахунків клієнта /зокрема відкритих клієнту як фізичній особі-підприємцю для здійснення підприємницької діяльності/у межах сум, що підлягають сплаті банку за будь-яким договором, укладеним з банком, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами /договірне списання/, у межах платіжного ліміту рахунка.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.3, 5.4 ч. 5 розділу 1 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний», керуючись п. 2 ст. 1071 ЦК України, ст. 26 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, главою 6 інструкції Національного банку України про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, відповідачем правомірно було списано з рахунку позивача грошові кошти без отримання її розпорядження або згоди.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи не міг надати правову оцінку договору №В343 від 10.07.2007 року, оскільки правовідносини щодо стягнення заборгованості за цим договором є предметом розгляду іншої справи, а саме №520/7785/15-ц.

Однак, правовідносини ОСОБА_1 та Банком у даній справі окрім договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб також стосуються кредитного договору, укладеного між цими сторонами.

Пунктом2.5 Кредитного договору № В 343 від 10.07.2007 року передбачено, що вказаним договором позичальник надає Банку право договірного списання з поточного рахунку позичальника у валюті кредиту сум у погашення заборгованості: по кредиту при настанні строку, обумовленого в п.1.1 даного договору чи в графіку погашення кредиту, а також достроково у випадках, передбачених в п. п. 3.3.2, 3.2.8., 6.1 даного договору, по відсоткам при настанні строку оплати відсотків, обумовленого в п. 2.2 даного договору, а також оплату за розрахункове обслуговування відповідно до п. 2.4. даного договору, у порядку передбаченому інструкцією НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті». Зокрема, згідно п. 6.1.даної Інструкції Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 є споживачем фінансових банківських послуг, які надає Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Південний».

При укладанні Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 27.06.2018 року, ОСОБА_1 було підписано заяву про надання зразку аналогу власноручного підпису від 27.06.2018 року, з якої вбачається, що підписанням цієї Заяви клієнт повністю та безумовно в цілому підтверджує факт прийняття усіх умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний», даний договір є Публічним договором, який розміщений на офіційному сайті банку: http://bank.com.ua.

Крім того, слід зазначити, що із позовної заяви вбачається, що позивач погоджується з тим, що за своєю природою "зарплатний" картковий рахунок є поточним рахунком клієнта, що відповідно до Інструкції відкривається банком клієнтові на договірній основі для заощадження грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору й вимог законодавства України. Банк має право розпоряджатися коштами, які лежать на поточному рахунку клієнта, лише за його згодою в порядку договірного списання. Це має бути заздалегідь обумовлено в договорі між банком і клієнтом. Так, позивач зазначає, що відповідно до ст.26 Закону України "Про платіжні системи і переказ коштів в Україні від 05.04.2001 року клієнт у разі укладення договорів з банком має право передбачити договірне списання грошей зі своїх рахунків на користь банку, в якому такий рахунок відкрито.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені скаржником у її позові, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Доводи апелянта щодо стягнення відшкодування моральної шкоди, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки апелянтом не надано жодних доказів завдання їй моральної шкоди в розмірі - 100 000 грн., а також не доведено неправомірність дій з боку відповідача. Вказані позовні вимоги є похідними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

4.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Гришка Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Гришка Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

4.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

5. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гришка Сергія Олександровича -- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 30 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова