Справа №: 671/2108/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.,

з участю секретаря судового засідання Хрупайло Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном,

встановив:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні господарськими будівлями, що входять до будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 (веранда (літ. а), погріб (літ. а1), господарська будівля (літ. Б), літня кухня (літ.В), погріб (літ. Г) шляхом виселення ОСОБА_3 та звільнення даних будівель від її майна, худоби та інших належних їй речей, а також про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га (кадастровий номер :01:002:0119) та розташованому на ній тимчасовою спорудою ангару, що знаходяться в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно рішення Волочиського районного суду від 28 липня 2017 року він є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку (літ. А1) веранда (літ. а), погріб (літ. а1), господарська будівля (літ. Б), літня кухня (літ.В), погріб (літ. Г). Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі №671/984/18 було задоволено його позов до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та виселено ОСОБА_3 із належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_3 на даний час без його згоди та дозволу використовує належні йому господарські будівлі, що входять до зазначеного будинковолодіння. А саме, вона заселилася у приміщення літньої кухні та використовує інші господарські приміщення для своїх речей, в тому числі і свійських тварин. Окрім того, ОСОБА_3 у власних цілях використовує належну йому земельну ділянку, що знаходяться в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га (кадастровий номер :01:002:0119), на якій розташована тимчасова споруда ангару. Вказує, що ОСОБА_3 утримує в ангарі велику рогату худобу, а на земельній ділянці зберігає корм для худоби. Зазначає, що такі дії ОСОБА_3 порушують його право власності та перешкоджають йому у користуванні та розпорядженні майном.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених в позові.

Відповідачка, яка належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, письмового відзиву на позов не подала. Від відповідачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитися до суду через стан здоров`я та лікування наслідків інфекційного захворювання. В клопотанні відповідачка також виклала заперечення проти позову, зазначивши, що вона не чинить позивачу перешкод у користуванні будинковолодінням.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності поважних причин неявки до суду, відповідачкою не надано, а тому, враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та виконання судом інформаційної функції з роз`яснення відповідачці можливості реалізації свого права на професійну правничу допомогу адвоката та обов`язку надати докази на підтвердження поважних причин неявки до суду (а.с. 152, 153, 158, 159), суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на вказаний житловий будинок було зареєстровано 06 грудня 2017 року на підставі рішення Волочиського районного суду від 28 липня 2017 року у справі № 671/413/17.

Також у власності позивача перебуває земельна ділянка, призначена для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га (кадастровий номер :01:002:0119) в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.09.2015 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до довідки від 11.11.2019 року, виданої виконкомом Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області, на земельній ділянці площею 0,25 га (кадастровий номер :01:002:0119), що знаходиться по АДРЕСА_2 , розташований ангар, в якому знаходиться велика рогата худоба, на земельній ділянці зберігаються корма для даної худоби.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили, що між сторонами існує спір щодо користування належним позивачу ОСОБА_1 домогосподарства АДРЕСА_2 . На даний час відповідачка ОСОБА_3 проживає на території даного господарства в літній кухні та користується розташованими на ньому господарськими будівлями. Крім цього, ОСОБА_3 користується іншою земельною ділянкою, що розташована неподілік та належить ОСОБА_1 , де утримує приблизно 10 корів.

Судом встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 671/984/18 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та виселено ОСОБА_3 із житлового будинку АДРЕСА_2 .

Як вбачається з акту, складеного державним виконавцем Волочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області П`ятницьким О.О., при виконанні судового рішення про виселення ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_2 , остання повідомила, що вона в даному будинку не проживає, будинок закритий, вільного доступу до будинку у неї не має. З липня 2017 року ОСОБА_3 проживає в літній кухні, розташованій за даною адресою.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідачка після винесення судом апеляційної інстанції рішення про її виселення з будинку, продовжила користуватися господарськими спорудами, розташованими на даному господарстві та на даний час проживає в літній кухні.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1, ст. 81 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1, ст. 4 ЦПК України).

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 7 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що: відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння; такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

За наведених обставин, враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства та досліджені докази, суд дійшов висновку про доведеність обставин про те, що відповідачка ОСОБА_3 безпідставно перешкоджає позивачу у користуванні господарськими будівлями, розташованими на домогосподарстві по АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою (кадастровий номер :01:002:0119).

А тому, право позивача ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 (веранда (літ. а), погріб (літ. а1), господарська будівля (літ. Б), літня кухня (літ.В), погріб (літ. Г), а також земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га (кадастровий номер :01:002:0119) та розташованому на ній тимчасовою спорудою ангару, що знаходяться в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області.

Суд враховує те, що відповідачкою, всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами її заперечення з приводу того, що вона не чинить позивачу прешкод у користуванні належним йому будинковолодінням та земельною ділянкою.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо виселення ОСОБА_3 із господарських будівлель, що входять до складу будинковолодіння по АДРЕСА_1 із звільненням від належного їй майна, худоби та інших речей, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України).

За статтею 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі.

І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ.

Тлумачення статті 187 ЦК України свідчить, що ознакою складової частини речі є неможливість відокремлення її від єдиної речі без її пошкодження або істотного знецінення. Суттєве знецінення єдиної речі при виокремленні певної складової частини знаходить свій прояв, зокрема, у тому, що єдина річ, хоча й може функціонувати, але виникають проблеми із забезпеченням умов безпеки та рівня комфорту осіб, що управляють та користуються єдиною річчю. Оскільки єдина річ існує тільки за наявності сукупності всіх її складових частин, при переході права на річ складові частини не підлягають відокремленню.

Частиною першою статті 188 ЦК України встановлено, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що до складу будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 входить житловий будинок (літ. А-1) головна річ та приналежні речі, що призначені для її обслуговування і пов`язане з нею спільним призначенням - (веранда (літ. а), погріб (літ. а1), господарська будівля (літ. Б), літня кухня (літ.В), погріб (літ. Г). Оскільки головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, вони розглядаються як одна річ.

Встановлено, що судове рішення від 19 лютого 2019 року у справі № 671/984/18 про виселенння ОСОБА_3 із житлового будинку АДРЕСА_2 , перебувало на примусовому виконанні у відділі ДВС, однак ОСОБА_3 продовжує проживати у даному будинковолодінні в допоміжних господарських будівлях (літній кухні), чим чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним йому майном.

Суд приймає до уваги, що допоміжні господарські будівлі та споруди є приналежністю житлового будинку та призначені для його обслуговування і пов`язані з ним спільним призначенням, тому при виселенні з житлового будинку (головної речі) також підлягають звільненню.

За таких обставин, за наявності судового рішення про виселення ОСОБА_3 з спірного будинковолодіння, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог щодо виселення ОСОБА_3 з господарських будівель.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, дослідивши матеріали цивільної справи, враховує наступне.

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та адвокатом Барилюк О.А. 119 лютого 2020 року укладено договір про здійснення представництва (надання правової допомоги) (а.с. 198), згідно п. 5 якого сторони визначили, що оплата послуг адвоката (гонорар) становить 12000 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 14 від 25 лютого 2020 адвокат Барилюк О.А. прийняв від ОСОБА_1 12000 грн. за надані послуги згідно договору про надання правової допомоги від 19.02.2020 року.

За таких обставин, відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу, встановлені сторонами договору у фіксованому розмірів у сумі 12000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77, 78, 81, 89, 141, 247, 258-273 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 (веранда (літ. а), погріб (літ. а1), господарська будівля (літ. Б), літня кухня (літ.В), погріб (літ. Г), а також земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га (кадастровий номер :01:002:0119) та розташованому на ній тимчасовою спорудою ангару, що знаходяться в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп., 12000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 07.04.2021 року.

Суддя: