ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4022/21 Справа № 191/4508/19 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою фермерського господарства Меренчук на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Меренчук", третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства "Меренчук", третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 грудня 2016 року між ОСОБА_1 (позикодавцем), та Фермерським господарствам "Меренчук", в особі його керівника Меренчук К.В. (позичальником), було укладено договір позики, на виконання якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 65 000 доларів США з процентами в 6,5% в місяць, що підтверджується розпискою від 14 грудня 2016 року. Відповідач зобов`язався повернути їй всю суму боргу в строк до 01 вересня 2017 року. 23 жовтня 2019 року Велика Палата Верховного Суду по цивільній справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) підтвердила правомірність надання фізичною особою позики (кредитування) під проценти у іноземній валюті не тільки іншим фізичним особам, а й юридичним особам. Тому, вона мала абсолютно усі законні права кредитувати під проценти у іноземній валюті аграріїв, зокрема і Фермерське господарство "Меренчук" (позичальник) від імені його на той час в якості керівника виступав ОСОБА_2 , проте, майже одразу після того, як керівник ФГ "Меренчук" ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти, то почав ухилятися від спілкування з нею та перестав відповідати на її телефонні дзвінки. Усі спроби зв`язатися з ним через їх спільних знайомих не дали жодного результату. Більш того, ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 задля того, щоб не повертати їй грошові кошти, здійснив відчуження своїх корпоративних прав на Фермерське господарство "Меренчук" іншій особі Гапоненко Д.М. на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міщенко М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №733. Після цього ОСОБА_1 звернулася до нового власника ФГ "Меренчук" ОСОБА_3 , з вимогою повернути борг, на що він їй зазначив, що жодних боргів перед нею не має та нічого повертати не збирається. Така поведінка відповідача свідчить про відсутність у нього бажання повертати борг, строк оплати якого вже давно настав. Також повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору результатів не дали, адже новий керівник відповідача вважає, що борги за їхнє господарство повинен віддавати попередній керівник їхнього господарства, а не само господарство, на розвиток якого бралися у ОСОБА_1 в борг грошові кошти. Також позивач зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 року по цивільній справі №373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18) зазначає, що 3% річних, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за невчасне виконання грошового зобов`язання теж повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення: "Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 13000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01 лютого 2016 року до дня ухвалення судового рішення, у данному випадку постанови ВеликоїПалати Верховного Суду, що становить 1081 день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 13 000,00 доларів США х 1081 день х 3 : 100 : 365 = 1 155,04 доларів США. Оскільки на день перегляду судового рішення касаційним судом боргове зобов`язання невиконане. Велика Палата Верховного Суду здійснила розрахунок 3 % річних з урахуванням належного тлумачення ч.2 ст.625 ЦК України. Тому у цій частині судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до статті 412 ЦПК України." Тому 3% річних за прострочення боргового зобов`язання позивач має право нараховувати за останні три роки (в межах строку позовної давності) до дня ухвалення судом рішення по цій справі. Доказом безспірного боргу відповідача перед позивачем є розписка від 14 грудня 2016 року, надана позивачу уповноваженим на той час керівником відповідача. Оскільки на даний час відповідач борг не повернув, а отже не виконав свій обов`язок повернути борг позивачу за договором позики, оформленим у вигляді розписки, чим відповідно до ст.610 ЦПК України порушив свої зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позики, оформленим у вигляді розписки від 14 грудня 2016 року, в розмірі 65000 доларів США, проценти за кожен місяць дії договору позики за період з 14 грудня 2016 року до 01 вересня 2017 року в розмірі 35912 доларів США; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02 вересня 2017 року до дня ухвалення рішення по справі, судові витрати по справі в розмірі 9605,00 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ФГ "Меренчук" заборгованість за договором позики від 14 грудня 2016 року, в розмірі 65000 доларів США; проценти за кожен місяць дії договору позики за період з 14 грудня 2016 року до 01 вересня 2017 року в розмірі 35912 доларів США; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02 вересня 2017 року до 14 січня 2021 року в розмірі 6565 доларів США; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що наявні підстави, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому грошові кошти в розмірі 65000 доларів США підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як підлягають і задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів, передбачених у розписці, за період з 14 грудня 2016 року до 01 вересня 2017 року в розмірі 35912 доларів США.

В апеляційній скарзі ФГ Меренчук просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно з розпискою від 14 грудня 2016 року між ОСОБА_1 (позикодавцем), та Фермерським господарствам "Меренчук", в особі його керівника, ОСОБА_2 (позичальником), було укладено договір позики, на виконання якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 65000 доларів США з процентами в 6,5% в місяць.

На підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міщенко М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №733, ОСОБА_2 здійснив відчуження своїх корпоративних прав на ФГ "Меренчук" іншій особі ОСОБА_3 .

На теперішній час відповідач борг не повернув, а отже не виконав свій обов`язок повернути борг позивачу за договором позики, оформленим у вигляді розписки.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що наявні підстави, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому грошові кошти в розмірі 65000 доларів США підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як підлягають і задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів, передбачених у розписці, за період з 14 грудня 2016 року до 01 вересня 2017 року в розмірі 35912 доларів США.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що ними в суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення експертизи, проте у задоволенні цього клопотання судом першої інстанції було безпідставно відмовлено, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідач був не позбавлений права звернутися до апеляційного суду з вказаним клопотанням, проте ним не скористався.

Доводи апеляційної скарги про те, що ФГ Меренчук договір позики не укладався, а він був укладений саме з третьою особою ОСОБА_2 , як з фізичною особою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зі змісту розписки вбачається, що грошові кошти отримувалися Фермерським господарством "Меренчук" в особі голови господарства Меренчук К.В.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано висновки Верховного Суду, які зроблені при розгляді аналогічної справи № 569/1646/14-ц, колегія суддів відхиляє, оскільки у справі, яка розглядалась Верховним Судом встановлені інші обставини, зокрема відсутність доказів передачі грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно бухгалтерського обліку протягом 2016-2017 років ніяких коштів по кредиту в іноземній чи національній валюті, ні готівкою в касу, ні в безготівковою формою на банківські рахунки не надходило, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки сам факт отримання вказаних грошових коштів підтверджується наданою розпискою, а проведення відповідного запису до бухгалтерських документів господарства є внутрішньою діяльністю відповідача і її відсутність не підтверджує факт наявності заборгованості за договором позики.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фермерського господарства Меренчук залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко