ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/1080/21
номер провадження 2-з/695/20/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участі

секретаря Біліченко С.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали заяви Золотоніської міської ради про забезпечення позову по справі за позовом Золотоніської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення права на неї, -

В С Т А Н О В И В:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява Золотоніської міської ради про забезпечення позову.

Вимоги вказаної заяви мотивовані тим, що до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Золотоніська міська рада подала позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення права на неї.

У своєму позові Золотоніська міська рада вказує на те, що відповідач є власником комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , розміщених на земельній ділянці площею 2,0730 га по АДРЕСА_1 , право користування якою відповідачка у порядку, встановленому законом, починаючи з 13.03.2020 року так і не оформила.

Отже, ОСОБА_2 , як фактичний користувач земельної ділянки площею 2,0730га, кадастровий № :01:002:0008, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти в розмірі 51070,74 грн., які мала б заплатити за користування нею за період з жовтня 2020 року по березень 2021р. включно, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки - Золотоніській міській раді.

Враховуючи, що ОСОБА_1 такі кошти не повертає заявник був змушений звернутись до суду із відповідним позовом. Разом із тим на час розгляду справи в суді виникає необхідність накладення арешту і заборони ОСОБА_3 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження будь-яким способом майна, а саме комплексу за адресою АДРЕСА_1 .

Необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на думку заявника, вчиняють дії, спрямовані на передачу будівель зазначеного вище комплексу, за договором дарування один одному, з метою уникнення від відповідальності за безпідставне збереження коштів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення відповідних прав на неї та уникнення від виконання судового рішення про стягнення коштів із них. Прикладом таких дій заявник наводить дії ОСОБА_5 , який за час розгляду справи в суді зазначений вище комплекс подарував ОСОБА_1 , що призвело до неможливості виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі №695/3005/19 про стягнення із нього коштів, адже у останнього відсутнє будь-яке майно на яке може бути звернуто стягнення. При цьому заявник при розгляді вказаної справи просив суд забезпечити позов, однак у задоволенні його заяви було відмовлено.

Також у заяві про забезпечення позову вказано, що розгляд позовних вимог до ОСОБА_1 може тривати впродовж тривалого часу, а заявник звернувся до суду із вимогою про стягнення грошових коштів. У випадку відсутності будь-яких перешкод ОСОБА_1 щодо розпорядження вказаними об`єктами нерухомості , остання, з метою ухилення від виконання своїх обов`язків та виконання рішення суду, може передати вказане майно іншим особам, а іншого майна, на яке можна буде звернути стягнення, у випадку задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 не має.

Таким чином невжиття заходів забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на майно відповідача та заборони його відчуження, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Суд вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Нормами ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Положеннями статей 149 та 150 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Статтею 12 ЦПК України передбачено принцип змагальності сторін, згідно якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Разом із тим вказана заява про забезпечення позову зазначеним вище критеріям не відповідає.

Так на доводи заявника щодо лояльного ставлення судів першої та апеляційної інстанції до відповідача по справах, які пов`язані із користуванням зазначеного вище комплексу та земельною ділянкою на якій він розмішений, суд вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Таким чином будь-яке рішення суду має бути законним та належним чином обґрунтованим, спиратися на належні докази, які в силу норм ст., ст. 12, 13, 81 ЦПК України подаються стороною на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Вимога співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що продиктована ч. 3 ст. 150 ЦПК України є обов`язковою для врахування судом при вирішенні питання забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Як вбачається з матеріалів даної заяви про забезпечення позову предметом позовної заяви є стягнення з ОСОБА_1 на користь Золотоніської міської ради коштів у сумі 51070.74 грн..

З долученої до заяви про забезпечення позову інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №224122910 від 16.09.2020, вбачається, що перехід права власності вказаного майнового комплексу відбувся на підставі договору дарування №2061, від 13.03.2020 року, відповідно до якого вартість вказаного майна складає 220565 грн.

Отже вартість майна, відносно якого заявник просить суд застосувати заходи забезпечення позову більш ніж в чотири рази вище ціни позову, що порушує вимоги співмірності, про які зазначено вище.

Окрім того суд враховує, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном може призвести до незворотних наслідків.

Заявником в обґрунтування загрози невжиття заходів забезпечення позову вказується передача майна шляхом дарування ОСОБА_4 вказаного майна для уникнення виконання рішення суду по справі №695/3005/19 за позовом Золотоніської міської ради до ОСОБА_4 .

Однак такі доводи не можуть бути достатніми для забезпечення позову, оскільки дії ОСОБА_4 не є предметом розгляду по даній справ в цілому, а згідно з положенням ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним, що свідчить про те, що особа має право розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд в межах визначених законом .

Матеріали заяви не містять жодних відомостей про наміри ОСОБА_1 відчужити будь-яким способом вказане нерухоме майно з метою уникнення виконання судового рішення.

Більше того, як вбачається із змісту заяви про забезпечення позову позовні вимоги стосуються стягнення суми коштів за користування земельною ділянко на якій знаходиться майно ОСОБА_1 , та безпосередньо не пов`язані із майном на яке заявник просить накласти арешт. Таким чином, матеріалами заяви взагалі ніяк не доведено в чому саме полягає загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його задоволення та з яких підстав заявник пов`язує виконання рішення цього суду лише шляхом звернення стягнення на дане майно.

Крім того у заяві про забезпечення позову зазначено, що у володінні відповідача є лише відповідний комплекс, а тому його передача будь-яким способом третій особі позбавить можливості виконувати майбутнє рішення суду та стягнути із відповідача відповідні кошти, при цьому скарга не містить жодних доказів обґрунтованості таких тверджень, тим більше, що звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення відбувається в чітко визначеному законом випадку і тільки після вжиття виконавцем усіх необхідних дій спрямованих на виконання судового рішення.

У заяві про забезпечення позову заявник лише формально посилається на необхідність вжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення шляхом передачі вказаного майна у власність іншій особі. Будь-яких доказів того, що відповідач має намір вчинити такі перешкоди щодо виконання рішення суду чи щодо наявності у відповідача наміру відчужити майно або передати його іншій особі, заявником при поданні заяви про забезпечення позову надано не було.

Посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.10.2018 у справі № 183/5864/17-ц.

Відповідно до ст.. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому, а доводи заявника фактично ґрунтуються на припущеннях та посилаються на дії особи, яка участі у справі не бере та дії якої не є предметом розгляду за позовом Золотоніської міської ради до ОСОБА_1 ..

При цьому суд зауважує, що незаконність дій ОСОБА_1 ще необхідно довести в судовому засіданні належним чином, а накладення арешту на її майно, вартість якого значно перевищує ціну позову, є на переконання суду, безпосереднім обмеженням прав власника такого майна можливості належного володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На підставі наведеного, заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Золотоніської міської ради до ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: Середа Л.В.