Справа № 646/5391/21
№ провадження 2/646/2195/2021
20 жовтня 2021 року м.Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова
під головуванням судді Демчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засідання Саламахи В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Червонозаводського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась. Її представник адвокат Калінін С.К. подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки суд не інформував, відзив на позов не подав. На підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд встановив та врахував наступне.
02 вересня 2019 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 645230-А, за умовами якого позичальник ОСОБА_1 отримала грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби у розмірі 5000,00 грн. зі строком повернення 30 календарних днів та сплатою процентів за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 1,65 % в день.
Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 87 Закону України ''Про нотаріат'', для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що про стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пункт 2 вказаного Переліку передбачав документи, що подаються нотаріусу для вчинення виконавчих написів зі стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. До документів, що подаються для одержання виконавчого напису, вказаним пунктом віднесено: оригінал кредитного договору; засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами згідно умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону.
При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано положення п.10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.
Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. (30.07.2020), стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору № 645230-А від 02 вересня 2019 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю з ОСОБА_1 у простій письмовій формі.
За таких обставин, суд приходить до висновку про незаконність вчинення приватним нотаріусом Гораєм О.С. виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором № 645230-А від 02 вересня 2019 року, укладеним у простій письмовій формі, на підставі положень Переліку, які рішенням суду визнанні нечинними.
Як зазначено у ч.1 ст.88 Закону України ''Про нотаріат'', нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84-цс19) зроблено правові висновки, відповідно яких для правильного застосування положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Суд позбавлений можливості у даному випадку надати правову оцінку безспірності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 645230-А від 02 вересня 2019 року, з метою стягнення якої вчинено виконавчий напис, через ненадання суду сторонами будь-яких документів у підтвердження чи спростування факту її існування у ОСОБА_1 перед кредитором.
Учасниками процесу не повідомлено та не надано доказів також у підтвердження стягнення вказаної заборгованості чи її частини за судовими рішеннями.
Разом з тим, встановлені судом порушення нотаріусом порядку вчинення оскаржуваного виконавчого напису його вчинення на підставі кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі, - є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказане також узгоджується з правовою позицією, викладеною у п.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).
За встановлених судом вищенаведених обставин, враховуючи порушення, допущені при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, він підлягає визнанню судом таким, що вчинений незаконно, і тому не підлягає виконанню. Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання стягнення та розподілу судових витрат, суд керується наступним.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. та 454,00 грн. У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
За положеннями ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших витрат, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Порядок розподілу судових витрат встановлений у ст.141 ЦПК України. Так, зазначеною нормою передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим.
У підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу суду подано Договір №б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15.07.2021, Додаток № 1 до Договору №б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15.07.2021, укладених нею з АБ «Калінін і Партнери», Акт виконаних робіт від 09.08.2021, згідно з якими гонорар адвоката, з урахуванням вартості наданих послуг (виконаних робіт), за результатами надання правничої (правової) допомоги становить 5000,00 грн. У Акті міститься розрахунок гонорару, у якому наведений перелік наданих послуг та їх вартість. Так, усна з вивченням документів консультація клієнта оцінена у 500,00 грн., складання, оформлення (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю 500,00 грн., аналіз та узагальнення практики ВСУ 500,00 грн., складання, оформлення (друк, посвідчення копій для суду та учасників справи), подання до суду позову 2500,00 грн., складання, оформлення (друк), подання до суду заяви про забезпечення позову 1000,00 грн.
Суду надано також квитанцію АТ КБ «Приватбанк» від 20.07.2021, згідно з якою ОСОБА_1 сплатила 5000,00 грн. на користь АБ «Калінін і Партнери» на підставі договору №б/н/21 про надання правової допомоги від 15.07.2021. Вказаний документ містить усі необхідні реквізити, засвідчений підписом відповідальної особи та печаткою банку. У суду відсутні підстави для сумніву у понесенні позивачем витрат на правничу допомогу у обсязі, зазначеному у досліджених вищезазначених документах.
Відтак, на підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Отже, загальний розмір понесених позивачкою судових витрат, які на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача, складає: 908,00 грн. + 454,00 грн. + 5000,00 грн. = 6362,00 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.16, 18, 530, 612 ЦК України, ст.ст.87, 88 Закону України „Про нотаріат, ст.ст.4, 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 280-282, 289 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати у розмірі 6362 (шість тисяч триста шістдесят дві) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», місцезнаходження: м.Київ, вул.Іоанна Павла ІІ, 4/6, корп.В, каб. №805-2, .

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина