Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

04.06.2021 р. ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 07.07.2017 р. між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням суду від 04.02.2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 15.09.2020 р. видано судовий наказ яким з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 19.08.2020 року і до повноліття дитини.

Судовий наказ пред*явлено до виконання, та в подальшому Олександрівським ВДВС було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Станом на 14.12.2020 року заборгованість позивача зі сплати аліментів становила 6 668,06 грн., яку в подальшому ним було сплачено у повному обсязі. Позивач звертає увагу на те, що для погашення заборгованості по сплаті аліментів, йому довелось брати грошові кошти у борг, який станом на день подання позовної заяви не погашений.

Вказує, що подружжя з сином до 04.12.2020 року проживали за адресою реєстрації позивача у АДРЕСА_1 . При цьому відповідач і син у цей час були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , за якою, вони до 04.12.2020 року не проживали. Всі витрати на утримання сім`ї та сина здійснювались за рахунок позивача.

На теперішній час син зареєстрований за адресою реєстрації відповідача, і більшу частину місяця проживає разом з відповідачем, решту частину місяця (приблизно 3 дні на тиждень) з позивачем. Позивач утримує сина, забезпечує, створює усі належні умови для проживання, розвитку та виховання сина, у тому числі купляє продукти харчування, іграшки, взуття, інші необхідні речі.

Позивач вказує на те, що має серйозні проблемі зі станом здоров`я, але у зв`язку з відсутністю коштів не здійснює виконання рекомендацій лікаря.

Працює ОСОБА_1 зубним техніком у КНП «Стамотологічна поліклініка №2» ЗМР. Через серйозне погіршення стану здоров`я змушений був з січня 2021 року працювати лише на ставку. Через погіршення матеріального стану у нього утворилась заборгованість по сплаті комунальних послуг.

Від першого шлюбу позивач має й іншу неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бере участь в утриманні дочки шляхом сплати аліментів та інших витрат.

На утриманні ОСОБА_1 перебуває його непрацездатний батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому позивач купує продукти харчування, одяг, ліки та оплачує потрібні медичні обстеження.

Позивач зазначає, що на теперішній час його матеріальний стан змінився. Він виконує належним чином свої батьківські обов`язки, однак через об`єктивні причини не може далі сплачувати аліменти на утримання сина саме у розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісяця. Сплата аліментів у такому розмірі поставила позивача у дуже скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду щодо зменшення розміру аліментів встановлених судовим наказом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Посилаючись на ст.192 СК України, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь відповідача, з розміру визначеному на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2020 р., тобто з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця до повноліття дитини.

Ухвалою суду від 08.06.2021 р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач про розгляд справи була повідомлена шляхом направлення на адресу реєстрації ухвали суду про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, поштове повідомлення повернулось з відміткою про отримання особисто ОСОБА_2 .

Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Відповідачем відзив на позов подано не було.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений не обґрунтовано та не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З наданих позивачем письмових доказів, судом встановлено, що на підставі судового наказу виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 15.09.2020 р. з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до його повноліття, починаючи з 19.08.2020 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів, присуджених судом до стягнення з нього на утримання сина, посилається на утримання ним дитини від попереднього шлюбу, зміни його матеріального стану, тобто зменшення отриманого ним доходу, зміни стану його здоров`я, утримання ним непрацездатного батька.

Доводи позивача, про те, що сторони проживали разом до 04.12.2020 року, до моменту подання відповідачем позовної заяви про розірвання шлюбу, суд не бере до уваги, у зв`язку з тим, що стороною не підтверджено даний факт. Тому і виникнення, на думку позивача, неіснуючої заборгованості по аліментам, і в подальшому отримання грошових коштів у борг для сплати заборгованості, суд не приймає до уваги, оскільки дані доводи не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Крім того, навіть у разі перебуванні в шлюбі той з батьків з ким проживає дитина, та який утримує її має право на отримання аліментів, не залежно від того чи проживають вони окремо від дитини.

Судовий наказ за своєю природою є формою судового рішення, який відповідно до ст.. 124 Конституції України є обов*язковим до виконання.

Посилання позивача на те, що він також виплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, де батьком зазначений ОСОБА_1 та заявами від 09.01.2014 р. та 03.03.2021 р. про утримання з заробітної плати 30% та 1/6 відповідно на користь ОСОБА_6 , суд як підставу для зменшення розміру аліментів не приймає, оскільки заява про утримання 30% з заробітної плати подана позивачем за місцем роботи до народження другої дитини. Наявність у позивача доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Добровільна сплата аліментів на іншу дитину не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання іншої дитини в розумінні ст.192 СК України, оскільки аліменти в добровільному порядку сплачувались позивачем і до постановлення рішення про стягнення аліментів, відтак, його сімейний та матеріальний стан в цьому плані не змінився.

Щодо посилання позивача, в якості підстави позову на те, що він добровільно утримує дитину, створює йому належні умови для проживання, розвитку і виховання, не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання, оскільки, це не свідчить про неможливість позивача сплачувати аліменти на утримання спільної з відповідачем дитини у розмірі, визначеному судовим наказом.

Доводи позивача, щодо утримання непрацездатного батька ОСОБА_5 суд не приймає до уваги, через те, що позивачем не надано доказів, на підтвердження родинних зв`язків. Допомога своїм близьким в тяжкий час, є нормальним проявом людської гідності, проте не є вирішальним при розгляді даної справи.

Суд, дослідивши, інші надані докази в тому числі, копії рахунків на ім`я ОСОБА_1 на сплату житлово-комунальних послуг з наявною заборгованістю станом на квітень 2021 року, прийшов до висновку про те, що відповідно до норм СК України розцінювати дану заборгованість за комунальні послуги як підставу для зменшення розміру аліментів немає.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна сімейного становища чи погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Приймаючи до уваги те, що аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

В даному випадку позивач зазначає про погіршення свого стану здоров"я, яка на його думку і є підставою для зменшення розміру присуджених раніше на утримання дитини аліментів. Проте, оскільки, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану ОСОБА_1 в сторону погіршення у результаті зазначеного захворювання або неможливості працювати за станом здоров`я, тому підстави для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів відсутні.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового наказу суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров"я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі не надано.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент судового наказу про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно дост.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 141, 180, 181, 182, 191, 192 СК України ст.ст. 12, 13, 76-80, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Галущенко Ю.А.