Справа № 175/3332/20
Провадження № 2/175/905/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.,

при секретареві Кучеренко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Любимівська сільська об`єднана територіальна громада про визнання права власності в порядку спадкування -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

Згідно уточнених позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0248 га, кадастровий номер :04:001:0491, та на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,2 га.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання також не з`явились, причини неявки суду не відомі.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 , є сином померлої спадкодавиці ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 04 жовтня 2018 року, актовий запис №1827 від 04.10.2018р.

Факт того, що ОСОБА_3 є матір`ю позивача підтверджується свідоцтвом про народження.

06.12.2018р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`євої О.Ю. та подав заяву про прийняття спадщини, яка була зареєстрована за №61.

Приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа №18/2018.

27.08.2020 року було отримано Постанову приватного нотаріуса Прокофєвої О.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Зі змісту цієї відмови слідує, що приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на майно з тих підстав, що позивач не зміг надати оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу 04.11.2013р. за №1217, а також через те, що земельні ділянки були придбані під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 .

При цьому відповідач ОСОБА_2 до нотаріуса не звертався, що дало ще одну підставу приватному нотаріусу для відмови у видачі свідоцтва про право власності, а саме те, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя та може мати право власності на 1/2 частину майна.

Відповідач ОСОБА_2 є вітчимом позивача. Для поліпшення його житлових умов, позивачем було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . В результаті оформлення права власності на його племінницю, саме за бажанням ОСОБА_2 , на вище зазначену квартиру, вітчим написав на його користь відповідну розписку, зі змісту якої можливо встановити, що він прийняв на себе зобов`язання не претендувати на свою 1/2 частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_3 , оскільки отримав собі житло в рахунок частини спільного майна.

У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.538 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно, якщо позивачем було взято на себе зобов`язання з придбання житла для відповідача, а відповідач взяв на себе зобов`язання відмовитися від своєї частини у спільному майні подружжя.

Згідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

У відповідності до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як зазначено у ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1296 та 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У відповідності до ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів та необхідних документів, що підтверджують його вимоги в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , площею 0,2 га.

Отже з урахуванням задоволення позову частково з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судовий збір в розмірі 544,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 386, 392, 1216, 1218, 1220, 1225, 1261, 1268, 1269, 1296, 1297, 1298 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Любимівська сільська об`єднана територіальна громада про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0248 га, кадастровий номер :04:001:0491.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 544,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Бойко