Дата документу 16.09.2021
Справа № 334/1975/21
Провадження № 2/334/2186/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Коваль К.С.,

-позивача не з`явився,

-відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,

установив

ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить 37/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 05.06.1982 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко Т.А., зареєстрованого в реєстрі № 175.

Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2017 року за вих. № 78825295.

Інші 63/100 частки житлового будинку належить на праві власності сестрі позивача - ОСОБА_2 (відповідачка по справі), на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.1997 року, виданого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Журавель Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4-2498.

З 25.04.2002 року відповідач - ОСОБА_2 , є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортом гр. Російської Федерації, виданим паспортним столом № 2 BBC «Пресненський» м. Москва від 25.04.2002 року, код підрозділу 772-113.

Позивач відкрито володів та володіє на сьогоднішній день 63/100 часткою вищевказаного житлового будинку, яка належить його сестрі ОСОБА_2 добросовісно, оскільки при заволодінні вказаною часткою у майні не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності. Також, позивач не приховує факт знаходження житлового будинку в його володінні. Саме вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони вказаного майна не свідчить про приховування цього майна. На думку позивача, володіння ним 63/100 часткою вищевказаного житлового будинку має визначатися безперервним, оскільки не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

На підставі викладеного просить позов задовольнити.

Відповідач у справі ОСОБА_2 подала до суду нотаріально засвідчену заяву про визнання позову.

Приписами статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, шо не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

За таких обставин, беручи до уваги неможливість оформлення позивачем своїх прав у іншому порядку, а також те, що позов не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 63/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку набувальної давністі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін