Ухвала

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 645/5169/19

провадження № 61-6577ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки), державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування», Фонду державного майна України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Державний секретар Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки) Перевезенцев Олексій Юрійович, про визнання наказу про звільнення неправомірним (незаконним) поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року (повний текст складено 17 березня 2021 року) у цивільній справі № 645/5169/19.

За змістом частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

I. Щодо підстав касаційного оскарження

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга містить посилання на окремі постанови Верховного Суду та Верховного Суду України, однак, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявником в касаційній скарзі чітко не зазначено підстав касаційного оскарження передбачених статтею 389 цього Кодексу.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

ІІ. Щодо сплати судового збору

Заявником в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позов пред`явлено до суду у серпні 2019 року.

Позивач просив суд:

1) визнати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 125-п від 16 липня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» неправомірним (незаконним);

2) поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»;

3) стягнути з державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по час винесення судом рішення у даній справі.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ Державного секретаря Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) О. Ю. Перевезенцева № 125-п від 16 липня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України 17 липня 2019 року з посади виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»; поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» з 17 липня 2019 року; стягнуто з державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації за час вимушеного прогулу грошову суму 214 543,86 грн з урахуванням відрахування з неї прибуткового податку та обов`язкових платежів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково, змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючим обов`язки директора ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України з 17 липня 2019 року на 03 серпня 2019 року; в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання наказу про звільнення неправомірним (незаконним), поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Харківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року скасувати, а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року залишити в силі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є вимогою про стягнення заробітної плати або про поновлення на роботі, а отже підлягає оплаті судовим збором. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року в справі № 307/3251/16.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в межах оспорюваної суми.

Отже розмір судового збору за подану касаційну скаргу в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 4 290,88 гривень (із розрахунку (214 543,86 грн х 1%) х 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом:

1) надання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав). Копії уточненої касаційної скарги мають бути надані відповідно до кількості учасників справи.

При оформленні уточненої касаційної скарги заявнику необхідно також звернути увагу на коректне зазначення прізвища третьої особи - ОСОБА_2 .

2) надання документу, що підтверджує сплату судового збору в сумі 4 290,88 грн.

Згідно частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі № 645/5169/19 залишити без руху.

Визначити для усунення недоліків касаційної скарги строк - десять днів з дня вручення ОСОБА_1 копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович