Справа № 161/5212/21
Провадження № 2/161/2119/21
У Х В А Л А

23 квітня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним

В С Т А Н О В И В:

19.03.2021 року позивач ОСОБА_4 через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить суд визнати договір позики 03.01.2018 року, оформлений у вигляді розписки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2021 року вищевказану справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 21).

22.04.2021 року від представника відповідача адвоката Кирись Г.Й. надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. На обгурнтування заяви зазначила, що дана справа не може бути розглянутою в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки її предметом є спір який виникає зі спадкування. Зокрема, позивач просить визнати недійсним правочин, стороною якого є ОСОБА_2 , як позичальник, майно якого було успадковане ОСОБА_4 . У складі спадщини після смерті ОСОБА_2 є нерухоме майно, на яке накладено арешт в рамках розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцеві у натурі. Крім того, зазначена в спірній розписці сума отриманих від ОСОБА_3 спадкодавцем ОСОБА_4 у борг коштів перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому дана справа, в супереч вимогам п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, не може вважатися малозначною. Враховуючи наведене, просить суд розгляд цивільної справи № 1615212/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним проводити в порядку загального позовного провадження.

У вищевказаній заяві представник відповідача просить вирішити дане питання за її відсутності, в зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому провадженні.

Представник позивача заперечувала щодо здійснення переходу розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в загальне, оскільки даний спір є малозначним, а встановлені ЦПК України підстави для такого відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та подану представником відповідача заяви, суд приходить до наступного.

Статтею 274 ЦПК України визначено перелік справ, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження, а також наведено такий перелік, за тією категорією справ, розгляд яких не можливий в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 6 ст. 274 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, ч. 2 ст. 274 ЦПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

У своїй заяві про розгляд справи за правилами загального позовного провадження представник відповідача зазначає, що дана позовна заява стосується спору щодо спадкування.

Однак, з вищевказані доводи представника відповідача суд до уваги не приймає, оскільки як слідує із позовної заяви ОСОБА_2 в ній ставиться питання про визнання недійсним договору позики, як на матеріально-правові підстави сторона позивача посилається на положення, які регулюються параграфом 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» розділу IV «Правочини. Представництво» ЦК України.

Крім того, представник відповідача у своїй заяві зазначає, що ціна позову перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому дана справа не може вважатися малозначною, проте суд таке твердження представника відповідача не відповідає дійсності, оскільки даний позов про визнання правочину недійсним є спором немайнового характеру.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження є безпідставною, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 274, 276, 277, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача адвоката Кирись Г.Й. про розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним у порядку загального позовного провадження залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала у повному обсязі складена 23 квітня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська