Справа № 128/775/21
Провадження № 22-ц/801/1023/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 рокуСправа № 128/775/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання неправомірною оцінки про вартість нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 25 березня 2021 року, постановлену у складі судді Саєнко О. Б. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання неправомірною оцінки про вартість нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 вересня 2020 року була винесена постанова державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні Вінницького відділення КНІСЕ.

28 січня 2021 року експертом Вінницького відділення КНДІСЕ Козаком О. М. було складено висновок №6270-6276/20-21, за яким комплекс об`єктів нерухомого майна для автотехобслуговуання (адміністративно-складські приміщенні з гаражами та земельні ділянки), що знаходяться за адресою: с. Лисогора, Вінницької області, Вінницької області був оцінений за ціною 14 354 375 грн., з яким він не згодний, оскільки вважає, що визначена сума нерухомого майна є завищеною.

Перераховані в оцінці об`єкти нерухомого майна не можуть являтись цілісним майновим комплексом, оскільки не являються підприємством, а є окремо визначеним нерухомим майном.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив суд :

- визнати неправомірною прийняту Вінницьким районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), як замовником та виконану суб`єктом оціночної діяльності експертом Вінницького відділення КНДІСЕ ОСОБА_6 , як виконавцем у зведеному виконавчому провадженні № 62825144, оцінку ( висновок № 6270-6276/221 складений 28.01.2021) про вартість комплексу об`єктів нерухомого майна для автотехобслуговування (адміністративно - складські приміщення з гаражами та земельні ділянки), що розташовані за адресою: с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, за ціною 14354375 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25 березня 2021 року у відкриті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) « про визнання неправомірною оцінки суб`єкта оціночної діяльності про вартість нерухомого майна у зведеному виконавчому провадженні», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17, викладена правова позиція про те, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч.1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Тобто звіт фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Верховний Суд прийшов до висновку, що встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів, у даному випадку це звіт про оцінку майна.

Позовна вимога про визнання неправомірною виконану суб`єктом оціночної діяльності експертом Вінницького відділення КНДІСЕ Козаком О.М., як виконавцем у зведеному виконавчому провадженні № 62825144, оцінку (висновок № 6270-6276/221 складений 28.01.2021) про вартість комплексу об`єктів нерухомого майна для автотехобслуговування (адміністративно - складські приміщення з гаражами та земельні ділянки), що розташовані за адресою: с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, за ціною 14354375, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки окремо цей документ жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна не має, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Позивач як стягувач у зведеному виконавчому провадженні має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, пов`язані з визначенням вартості й оцінки нерухомого майна, яка була оцінена у 14354375 грн. Дана позиція суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року (справа № 520/2218/2020).

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Отже, оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. /див. аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №821/197/18./.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем подано до суду позов про визнання неправомірною оцінку про вартість нерухомого майна.

За правилами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду. Відповідачем у такому випадку має бути орган державної виконавчої служби, а суб`єкт оціночної діяльності може бути залучений як третя особа. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18.

В рамках розгляду скарги на дії державного виконавця не передбачено ні призначення та проведення судових експертиз, які характерні для справи, що розглядаються в порядку позовного провадження та клопотання про проведення якої міститься в матеріалах позовної заяви з метою доведення неправомірної оцінки. Так само не можуть бути учасниками процесу в рамках розгляду скарги на дії державного виконавця (позивач чи відповідач, третя особа), а лише скаржник, особа дії чи рішення якої оскаржуються та заінтересована особа.

У відзиві на апеляційну скаргу Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Відзив обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 обрав невірний спосіб захисту шляхом звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, а не зі скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця. Крім цього, ОСОБА_1 не оскаржувалася постанова державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні Вінницького відділення КНДІСЕ від 01 вересня 2020 року, що говорить про його погодження з прийнятим рішенням про визначення державним виконавцем суб`єкта оціночної діяльності.

ОСОБА_7 у відповідності до частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» не надавалися додаткові матеріали, в тому числі будь які дослідження, не заявлялись клопотання про проведення будь яких судових експертиз в рамках виконавчого провадження, в тому числі з метою доведення неправомірної оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Відзив обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 обрав невірний спосіб захисту шляхом звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, а не зі скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця. Крім цього, ОСОБА_1 29 березня 2021 року звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області зі скаргою на дії державного виконавця Вінницького РВ ДВС ГУЮ у Вінницькій області щодо тих самих дій державного виконавця щодо оцінки майна вже в порядку визначеному статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» та розділом VII ЦПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Путілін Є. В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна вимога про визнання неправомірною виконану суб`єктом оціночної діяльності експертом Вінницького відділення КНДІСЕ Козаком О.М., як виконавцем у зведеному виконавчому провадженні № 62825144, оцінку (висновок № 6270-6276/221 складений 28.01.2021) про вартість комплексу об`єктів нерухомого майна для автотехобслуговування (адміністративно - складські приміщення з гаражами та земельні ділянки), що розташовані за адресою: с. Лисогора, Вінницького району Вінницької області, за ціною 14354375, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки окремо цей документ жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна не має, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Позивач як стягувач у зведеному виконавчому провадженні має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, пов`язані з визначенням вартості й оцінки нерухомого майна, яка була оцінена у 14354375 грн. Дана позиція суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року (справа № 520/2218/2020).

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Отже, оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. /див. аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №821/197/18./.

Зазначений висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначає частина друга вказаної статті. В абзаці дванадцятому цієї частини передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, справа № 331/6927/16-ц, провадження № 14-651цс18, звертає увагу на те, що висловлювання «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 205 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду; пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 157 КАС України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду), «справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 238 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовних вимог, які не можуть розглядатися за правилами цивільного чи адміністративного судочинства відповідно, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядатися судами (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у пункті 66 постанови від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц і в пункті 59 постанови від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) зроблено висновок, що «право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. На думку Великої Палати Верховного Суду, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18)».

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дійшовши по суті висновку про невірно обраний позивачем спосіб захисту, суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 25 березня 2021 року у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський