Справа № 222/536/21
Провадження № 6/222/16/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

при секретарі Темір В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Нікольське подання Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про вирішення питання про розшук боржника ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник Нікольський РВ ДВС Східного МРУ МЮ (м. Харків) звернувся до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про розшук боржника ОСОБА_1 , яке мотивоване тим, що на виконанні у головного державного виконавця Нікольського РВ ДВС Східного МРУ МЮ (м. Харків) Азархової О.Ю. знаходиться виконавче провадження № 49124682 з примусового виконання виконавчого листа № 2-654/10 виданого 17.03.2010 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. 29.10.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження. Боржника було повідомлено про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України за ухилення від сплати аліментів. Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником нерухоме майно не зареєстровано. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади на рухоме майно боржника накладено арешт. Згідно відповіді ДФС України платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває, відкритих рахунків боржник не має. Відповідно до відповіді УПФ боржник пенсію не отримує. Згідно відповіді на запит № 98988500 від 17.03.2021 року боржник не перетинав кордон України за період з 31.12.2019 року по 16.03.2021 року. Згідно довідки Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області від 01.04.2020 року боржник не мешкає за місцем реєстрації більше трьох років. При виході за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, згідно телефонної розмови зі стягувачем встановлено, що місце перебування колишнього чоловіка їй не відомо, аліменти не отримує з 2015 року, про що складено відповідний акт державного виконавця від 17.03.2021 року. Заборгованість по аліментам становить 28000,00 грн.

Представник Нікольського РВ ДВС Східного МРУ МЮ (м. Харків) у судове засідання не з`явився, але в поданні просив подання розглянути без його участі на розсуд суду.

Стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду подання повідомлялися належним чином.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув подання в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у їх відсутність.

Ознайомившись з поданням, дослідивши додані до нього матеріали, суд прийшов до наступного.

Так, судом встановлено, що згідно виконавчого листа № 2-654/2010 виданого Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області 17.03.2010 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.02.2010 року і до повноліття дитини.

Постановою в.о. начальника ВДВС Володарського РУЮ серії ВП № 49124682 від 29.10.2015 року було відкрите виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.

Згідно відповіді на запит до Міністерства внутрішніх прав України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів № 98988468 від 17.03.2021 року в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України № від 17.03.2021 року боржник ОСОБА_1 пенсію не отримує.

Згідно відповіді на запит до Державної прикордонної служби України № 98988500 від 17.03.2021 року дані щодо перетину боржником ОСОБА_1 державного кордону за період з 31.12.2019 року по 16.03.2021 року відсутні.

Відповідно до інформації Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області № 02-26/145 від 01.04.2020 року ОСОБА_1 не мешкає за місцем реєстрації більше трьох років, сільська рада не має відомостей щодо місця знаходження даної людини.

За положеннями ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім, зокрема, постанов про відкриття виконавчого провадження, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. Розшук боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

За приписами ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

В узагальнені Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 висловлено наступну позицію: суди обґрунтовано відмовляли в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника, якщо: державний виконавець не надавав суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи; через відсутність даних про ухилення боржника від сплати боргу; відсутність відомостей про привід боржника; відсутність доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника; відсутність відомостей щодо відкриття виконавчого провадження; відсутність відомостей про те, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження та що він викликався до відділу державної виконавчої служби; на виклик до суду боржник надав заперечення на подання державного виконавця та надав докази, що місце свого проживання не змінював, ніяких повідомлень про наявність виконавчого провадження не отримував.

Аналізуючи зміст наведених норм суд, приходить до висновку, що підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника, є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника-фізичної особи, отже, перш, ніж звертатися до суду, державний виконавець повинен самостійно вжити заходів щодо встановлення місця проживання боржника.

Відтак, звертаючись до суду з поданням про розшук боржника державний виконавець повинен надати докази того, що ним з`ясовувалось місцезнаходження боржника, однак проведені виконавчі заходи не дали позитивних результатів.

Проте, в обґрунтування подання про оголошення розшуку боржника суду не надано достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника.

Так, інформація щодо місця реєстрації та проживання боржника була отримана 01.04.2020 року, та на теперішній час не є актуальною, оскільки з часу її отримання пройшло понад рік, більше запитів з метою встановлення місця реєстрації боржника не здійснювалось.

Також, суду не надано жодних відомостей про примусовий привід боржника ОСОБА_1 до органу виконавчої служби, а також відомостей про те, що він взагалі викликався до відділу державної виконавчої.

Між тим, суд не бере до уваги наданий державним виконавцем акт від 17.03.2021 року, який додано до подання як доказ не проживання боржника, оскільки державним виконавцем при перевірці не були опитані особи, які проживають за вказаною адресою або сусіди останнього з метою встановлення фактичного місця його проживання. Поняті для складення вказаного акту також залучені не були. Крім того, з вказаного акту достеменно неможливо встановити чи здійснював державний виконавець виїзд за місцем реєстрації боржника чи просто склав його на підставі довідки сільської ради.Крім того, той факт, що боржник не проживає за адресою зазначеною у виконавчому документі не є підставою для оголошення боржника у розшук на законодавчому рівні.

Також, державний виконавець у своєму поданні не посилається на докази з приводу вжиття ним всіх необхідних заходів щодо встановлення місця знаходження боржника та достатніх і достовірних доказів які б підтверджували вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника, зокрема, здійснення запиту до Департаменту інформаційних технологій УМВС України щодо витребування інформації про те, чи перебуває боржник на обліку в органах внутрішніх справ; чи не оголошувався він у розшук, а також відомості з приводу перебування його в місцях позбавлення волі; витребування з актів цивільного стану інформації щодо внесення змін у будь-які актові записи боржника (одруження, зміна прізвища, смерть), а також витребування інших відомостей щодо встановлення знаходження боржника.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виконавець не подав до суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника фізичної особи, а також доказів, які

підтверджували б вичерпність заходів, вжитих ним для встановлення місця знаходження боржника, хоча це є його обов`язком, що може призвести до безпідставного оголошення розшуку ОСОБА_1 , чим будуть порушені його права, а тому в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника слід відмовити.

Між іншим, слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить також з того, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висловлену у п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Керуючись ст.ст. 247, 258-260, 438 ЦПК України, ст.ст. 1, 18, 28, 36 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про вирішення питання про розшук боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її повного складання.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець