КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3919/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив», заінтересовані особи: акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» (далі - ТОВ «ФК «Фінактив») звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: стягувач - акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), боржник - ОСОБА_1 .

На обґрунтування заяви зазначено, що 3 листопада 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 753/18368/14-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 13 серпня 2008 року.

18 серпня 2020 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» укладено договір факторингу № 181, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 13 серпня 2008 року з усіма додатками та додатковим угодами до нього перейшло до заявника, про що 18 серпня 2020 року між цими юридичними особами був підписаний акт приймання-передачі права вимоги.

У зв`язку з цим, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а саме: ТОВ «ФК «Фінактив» стало новим кредитором у правовідносинах з боржником ОСОБА_1 та отримало право грошової вимоги до нього, у тому числі право на отримання всіх платежів, передбачених кредитним договором.

З наведених вище підстав заявник просив суд замінити стягувача АТ «УкрСиббанк» у справі № 753/18368/14-ц на його правонаступника ТОВ «ФК «Фінактив».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року заяву задоволено.

Замінено стягувача АТ «УкрСиббанк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Фінактив» у справі № 753/18368/14 за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що внаслідок укладення договору факторингузаявник став правонаступником (новим кредитором) стягувача та набув прав вимоги до боржника за кредитним договором, тому є підстави для заміни сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, боржник подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що зміст поданої заяви зводиться до наміру сторонньої особи вступити до участі у виконавчому провадженні з метою отримання прибутку на підставі договору факторингу від 18 серпня 2020 року, однак суд на будь-якій стадії судочинства не вправі відступати від публічності, законності, диспозитивності, змагальності цивільного судочинства, а частина перша статті 442 ЦПК України, на яку посилалося ТОВ «ФК «Фінактив», застосовується лише у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження. AT «УкрСиббанк» як учасник виконавчого провадження за рішенням суду свою банківську діяльність не припинив, в установленому законодавством порядку не ліквідований, від виконавчого провадження не усунений і з нього юридично не вибув, при цьому персональні дані боржника передав сторонній особі.

Боржник вказував, що договір факторингу як підстава для заміни сторони виконавчого провадження у виниклих правовідносинах є неприйнятним, адже клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, тоді як AT «УкрСиббанк» у своїй діяльності суб`єктом підприємницької діяльності не виступає, а за законом про банки та банківську діяльність займається виключно банківсько-фінансовою, а не іншою суб`єктною підприємницькою діяльністю.

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Фінактив», суд першої інстанції не перевірив повне виконання позичальником умов споживчого кредиту та його неповідомлення про відступлення права вимоги, проігнорував, що заявник вчинив свої дії всупереч Конвенції про міжнародний факторинг та ухвалив своє рішення з порушенням вимог статті 515 ЦК України, яка забороняє вчиняти застосування правонаступництва у випадках відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, оскільки протиправними діяннями банку позичальник зазнав фізичних страждань.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3 листопада 2017 року у справі № 753/18368/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором, зокрема по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 13 серпня 2008 року у розмірі 8 054,45 дол. США, з яких: 7 352,51 дол. США - заборгованість за кредитом; 701,94 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; та 24 035,11 грн пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитом, яка включає в себе: 22 646,79 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 1 388,32 грн - пеня за прострочення сплати процентів, а також судовий збір у розмірі 988,07 грн.

Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, у зв`язку з чим за заявами ПАТ «УкрСиббанк» йому було видано виконавчий лист, який фактично отримано ним 4 квітня 2018 року.

18 серпня 2020 року між АТ «УкрСиббанк»(клієнт) та ТОВ «ФК «Фінактив» (фактор) укладений договір факторингу № 181, відповідно до якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає право вимоги та в їх оплату зобов`язується грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді.

На виконання умов зазначеного договору факторингу 18 серпня 2020 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» був підписаний акт приймання-передачі права вимоги та згідно платіжного доручення № 616 від 18 серпня 2020 року сплачено заявником на користь банку 141 987,88 грн.

Згідно з даними витягу реєстру боржників до договору факторингу № 181 від 18 серпня 2020 року, під № 5 значиться кредитний договір № 0 від 13 серпня 2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За частиною першою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статей 442, 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13, Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 6-1355/10, 5 грудня 2018 року в справі 643/4902/14.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, частиною п`ятою статті 442 ЦПК України передбачено, що положення статті 442 ЦК України (заміна сторони виконавчого провадження) застосуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Тобто, вказана норма закону має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанцій на будь-якій стадії судочинства не вправі змінювати сторону стягувача його правонаступником, а частина перша статті 442 ЦПК України, на яку посилалося ТОВ «ФК «Фінактив», застосовується лише у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Боржник вказував, що AT «УкрСиббанк» як учасник виконавчого провадження за рішенням суду свою банківську діяльність не припинив, в установленому законодавством порядку не ліквідований, від виконавчого провадження не усунений і з нього юридично не вибув.

Втім, по своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Таким чином, без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, на виконання якого було видано виконавчий лист № 753/18368/14, а саме: стягувача АТ «УкрСиббанк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Фінактив».

Посилання боржника на те, що розмір заборгованості у наданих заявником витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу, не відповідає дійсності не можуть слугувати належною підставою для відмови у заміні сторони, оскільки у будь-якому випадку до заявника перейшло право вимоги тієї суми боргу, яка встановлена відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що договір факторингу як підстава для заміни сторони виконавчого провадження у виниклих правовідносинах є неприйнятним з огляду на те, що клієнтом у договорі факторингу може бути тільки фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, тоді як банк у своїй діяльності суб`єктом підприємницької діяльності не виступає.

Так, відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Натомість відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

З вищенаведеного можна зробити висновок про те, що відступлення права вимоги - це одна з підстав заміни кредитора в зобов`язанні. Факторинг є фінансуванням під відступлення права грошової вимоги. У договорі факторингу фактором виступає виключно банк або інша фінансова установа.

Положення ЦК України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб`єктів господарювання. Так, згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, ЦК України не містить вимоги щодо предмету договору в залежності від належності вказаної заборгованості до фізичної особи чи до суб`єкту господарювання.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону.

З наведеного вбачається, що чинне законодавство не встановлює жодних обмежень стосовно складу осіб, щодо яких може здійснюватися відступлення права вимоги. Тобто, законодавець не виключає фізичних осіб з кола осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу.

Предмет договору факторингу також відповідає вимогам статей 1077, 1078 ЦК України, адже ним передбачено зобов`язання фактора (ТОВ «ФК «Фінактив») сплатити клієнту (АТ «УкрСиббанк») грошові кошти в розмірі та порядку, зазначеному в розділі 3 цього договору, та зобов`язання клієнта відступити за це фактору право грошової вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами, зокрема, до боржника.

Отже, набуття ТОВ «ФК «Фінактив» права вимоги від АТ «УкрСиббанк» до боржника - фізичної особи ОСОБА_1 є належною підставою для заміни стягувача з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вищевказане відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18).

Крім того, на підтвердження переходу права вимоги за договором факторингу заявником було надано суду копії платіжного доручення № 616 від 18 серпня 2020 рокута свідоцтва Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, серії ФК № 601 від 28 липня 2015 року і додатку до нього, про реєстрацію ТОВ «ФК «Фінактив» як фінансової установи з одним із видом фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства, - факторинг.

Варто зазначити, що під час перегляду справи не встановлено даних про те, що укладений 18 серпня 2020 рокуміж АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» договір факторингу № 181 у встановленому законом порядку визнаний недійсним, тому він вважається правомірним.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

В разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Таким чином право вимоги ТОВ «ФК «Фінактив» за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 13 серпня 2008 року, яке виникло у нього на підставі договору факторингу № 181 від 18 серпня 2020 року, презюмується.

Що стосується посилань боржника на те, що його не було повідомлено про здійснене відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу, то відповідно до положень статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо ж боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням.

Тобто, неповідомлення боржника про відступлення права вимоги ніяким чином не впливає на результат вирішення питання заміни сторони виконавчого провадження у судовому порядку, а є наслідком того, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Разом з тим колегія суддів враховує, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав стягувача, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Документальне підтвердження того, що ОСОБА_1 виконав рішення Дарницького районного суду м. Києва від 3 листопада 2017 року у справі № 753/18368/14-ц шляхом сплати кредитору присудженої суми заборгованості в матеріалах справи відсутнє.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки ТОВ «ФК «Фінактив» на підставі укладеного з АТ «УкрСиббанк»договору факторингу набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором, яка стягнута відповідним рішення суду, що набрало законної сили.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів боржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, районний суд вірно встановив правову природу питання заміни сторони виконавчого провадження, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, а ухвала суду першої інстанції щодо задоволення заяви ТОВ «ФК «Фінактив» про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній