Провадження № 2/235/107/21
Справа № 235/6100/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Лебеденко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 28.08.2001 р. по 11.02.2015 р. працювала у Державній установі «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К.Гусака Національної академії медичних наук України» на посадах бухгалтера матеріального відділу, інженера господарської частини, інженера-метролога І категорії адміністративно-господарської частини.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 595, Постанови Президії Національної академії медичних наук України від 13.11.2014 р. № 11/4, Постанови Президії від 17.11.2014 р. № 18, Державна Установа «Інститут невідкладної і відновної хірургії ім. В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» був переміщений з території проведення АТО м. Донецьк, пр. Ленінський, б.47 до м. Києва, вул. Героїв Севастополя, 30.

На підставі Наказу від 18.06.18 р. № 16-к «Про звільнення працівників ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України», на виконання наказу НАМН України від 20.11.2014 № 83 «Про переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України», Наказу ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» від 09.12.2014 № 4 «Щодо переміщення ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» в м. Київ», позивачку було звільнено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України з 11.02.2015 р., в зв`язку з її відмовою від переведення в іншу місцевість разом з установою.

Разом з тим, в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці» ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» не здійснив з позивачкою розрахунок при звільненні.

Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Заборгованість із заробітної плати склалась за період листопад 2014 року лютий 2015 року, що складається з заборгованості по заробітній платні, компенсації втрати частини заробітної платні, вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про розрахунок, у тому числі 20.12.2018 р.

Відповіді на дане звернення відповідачем не надане.

30.12.2019 року позивачка звернулась до ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» з проханням видати довідку про заборгованість із заробітної плати, що передбачено ч.1 ст.116 КЗпП України.

У лютому 2020 року отримала від ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» довідку про розрахунок при звільнені від 17.01.19 р. № 13.

Також позивачка отримала в пенсійному фонді довідку про застраховану особу форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб», згідно даних якої за листопад та грудень 2014 року їй нарахована заробітна плата відповідно: 2749,20 грн. та 1019,30 грн.

Згідно довідки ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» про розрахунок при звільнені від 17.01.19 р. № 13 сума заборгованості із заробітної плати становить за період за січень-лютий 2015 року в сумі всього 3 685 (три тисячі шістсот вісімдесят п`ять) гривень 38 копійок, а саме:

за січень 2015 року 1551,00 грн.;

за лютий 2015 року 609,32 грн.;

донарахування за грудень 2014 р. 460,70 грн., а всього 1480,00 грн.;

вихідна допомога при звільненні 1064,36;

компенсація за невикористану щорічну відпустку 0 грн.

Згідно вищезазначеної довідки про заборгованість із заробітної плати, заборгованість складає лише за січень-лютий 2015 року, а заробітна плату за жовтень-грудень 2014 року вказана як виплачена. Однак, заробітну плату за період листопад-грудень 2014 року в сумі 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 50 коп. позивачка не отримувала.

Таким чином, вважає що заборгованість із заробітної плати складається за період листопад 2014 року лютий 2015 року в сумі 7 453, 88 грн.

Позивачку було звільнено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України з 11.02.2015р., в зв`язку з її відмовою від переведення в іншу місцевість разом з установою.

Відповідно до ч.1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 ст.36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Розмір вихідної допомоги розраховується на підставі Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Позивачка зазначає, що наказ про її звільнення був виданий 18.06.18 р., тобто ніяких перешкод для нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні у відповідача не існувало.

Згідно змісту ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємництво, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Виходячи з того, що дата звільнення 11.02.2015 року, то останніми календарними місяцями перед звільненням були січень 2015 р. та грудень 2014 року.

У зв`язку з тим, що відповідач до теперішнього часу не виплатив заборгованість із заробітної плати, затримка заборгованості рахується з 22.12.18 р., з дня звернення з вимогою про розрахунок (20.12.2018), відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, по день подання позову і становить 420 робочих днів.

Сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 22.12.18 р. по 31.08.2020 року складає 29 601 (двадцять дев`ять тисяч шістсот одна) грн. 60 коп.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності і господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

Суми компенсації обчислюється шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом України за період невиплати заробітної плати на розмір невиплаченої заробітної плати більш ніж на місяць.

Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20.12.1997р., компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01.01.1998 р., якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів.

На думку позивачки, вона має право на отримання від відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з березня 2015р. по серпень 2020 року, оскільки відповідачем було порушено законодавчо встановлені строки виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Сума компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з березня 2014 р. по серпень 2020 року становить 8068 (вісім тисяч шістдесят вісім) грн. 25 коп., з яких має бути утримано податки та обов`язкові платежі.

Позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К.Гусака Національної академії медичних наук України», на її користь заборгованість із заробітної плати за листопад 2014 р. в сумі 2749,20 грн.; заборгованість із заробітної плати за грудень 2014 р. 1019,30 грн. та донарахування за грудень 2014 р. 460,70 грн., а всього 1480,00 грн.; заборгованість із заробітної плати за січень 2015 року в загальній сумі 1551,00 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят одна) грн.; заборгованість із заробітної плати за лютий 2015 року в загальній сумі 609,32 (шістсот дев`ять) грн. 32 коп.; заборгованість із вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України, в загальній сумі 1064,36 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 36 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 29 601 (двадцять дев`ять тисяч шістсот одна) грн. 60 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 8068 (вісім тисяч шістдесят вісім) грн. 25 коп. Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 25.09.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано час позивачці для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року позов прийнято до розгляду, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовна заява є частково необґрунтованою з огляду на наступне.

На підставі Постанови КМУ від 07.11.2014р. № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», Постанови Президії Національної академії медичних наук України від 17.11.2014р. № 18 - Державна установа «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К.Гусака Національної академії медичних наук України» був переміщений з території проведення АТО м. Донецьк до м. Києва.

В період часу з 17.11.2014р. по 11.02.2015р. керівництвом здійснено переміщення Інституту до м. Києва.

Відповідач не погоджується з наведеними сумами заборгованості.

З 17.11.2014р. Інститут здійснює свою діяльність на території м. Києва.

Позивач до м. Києва не виїжджала та не відпрацьовувала робочий час в м. Києві.

Позивач в своїх вимогах просить зобов`язати сплатити заборгованість за листопад-грудень 2014р. у сумі 4229,20 гривень, проте, відповідно довідки форми ОК -5 позивач отримувала заробітну плату, з якої проведено відрахування до бюджету за 2014 рік по листопад включно. Позовні вимоги в цій частині вважають такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до тарифікаційного списку Інституту на 2014 рік посадовий оклад позивача, яка займала на час звільнення посад: інженера господарської частини (за сумісництвом) тарифний розряд 9, місячний фонд заробітної плати 2211,00 гривень; інженера-метролога (основне місце роботи) тарифний розряд 10, місячний фонд заробітної плати 1551,00 гривень.

Так, сума заборгованості позивачу може становити: 01.12.2014-31.12.2014 (23 р.д.) 3762,00 гривень.

В частині заборгованості за період січень-лютий 2015р. розрахунок вважають за можливим провести у відношенні до розміру мінімальної заробітної плати на 2015р. (1218,00) визначеної законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», а також тарифікаційного списку.

У зв`язку з відсутністю затверджених тарифікаційних списків працівників, які не виявили бажання переміститись з установою до м. Києва, відповідач враховує діючий на 2014р. тарифікаційний список, до якого позивачу було присвоєно10 тарифний розряд. Відповідно до єдиної тарифної сітки на 2015 рік, діючої на підставі Постанови КМУ від 30.08.2002р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» тарифна ставка за тарифним розрядом 9 на період з 01.01.2015р. по 31.08.2015 становила 1474,00 гривень, за тарифним розрядом 10 1551,00 гривень.

На підставі наведеного, відповідач вважає, що сума заборгованості позивачу з урахуванням надбавки за вислугу років та враховуючи, що сума мінімальної заробітної плати на 2015 рік (1128,00 грн) становить: 01.01.2015 31.01.2015 (19 р.д.) 3762,00 гривень; 01.02.2015- 11.02.2015 (8 р.д.) 1477,00гривень. А тому сума заборгованості перед позивачем за період з 01ю01ю20115 по 11.02.2015 може становити 5239,00 гривень. З цього випливає, що наведений Позивачем розрахунок не відповідає дійсності та є завищеним.

За розрахунком відповідача загальна сума компенсації втрати частини основної заробітної плати за період з 01.12.2014 по 11.02.2015 може становити 11478,87 грн.

Відповідач звертає увагу суду на те, що у інституту не має можливості надати довідку щодо наявності заборгованості по заробітній платі після звільнення у зв`язку з повною втратою всіх документів фінансово-господарської діяльності інституту. Розрахунки наведені в запереченні є ймовірними та не закріплюються оригіналами документів бухгалтерської та кадрової звітності.

Факт розрахунку або його не здійснення зі звільненим працівником в 2014-2015р. відповідач не має можливості підтвердити або спростувати по причині втрати всіх без виключення документів фінансово-господарської діяльності до грудня2014 року, в тому числі кадрової документації.

По даному факту слідчим відділом Торецького ВП Бахмутського СВ Торецького ВП ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000327 за фактом незаконного заволодіння майном, документами фінансово-господарської діяльності відповідача.

Підставою для нарахування заробітної плати є табель обліку робочого часу, який може вестись як у днях так і в годинах.

Інститутом не нараховувалася заборгованість за заробітною платою по причині повної втрати (неможливості переміщення з непідконтрольної території м. Донецька) оригіналів фінансово-господарських, бухгалтерських, кадрових документів в повному обсязі.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Сторони та представники сторін до судового засідання не з`явились, надали відповідні заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 28.08.2001 р. по 11.02.2015 р. працювала у Державній установі «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К.Гусака Національної академії медичних наук України» на посадах бухгалтера матеріального відділу, інженера господарської частини, інженера-метролога І категорії адміністративно-господарської частини. Згідно з трудовою книжкою 20.06.2018 звільнена на підставі ч. 6 ст. 36 КЗпП України (відмова працівника від переведення в іншу місцевість з установою з 11.02.2015 року (а.с.10-11).

Згідно витягу з наказу № 16-к від 18.06.2018 року звільнено інженера-метролога адміністративно-господарської частини ОСОБА_1 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з 11.02.2015р. З наказом ознайомлена 02.07.2018 року (а.с.12).

Довідка про розрахунок при звільнені від 17.01.19 р. № 13 (а.с.14).

Відповідно до довідки про застраховану особу форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб» за листопад та грудень 2014 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата відповідно: 2749,20 грн та 1019,30 грн (а.с.15-18).

Згідно довідки ДУ «Інститут невідкладної відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» про розрахунок при звільнені від 17.01.19 р. № 13 сума заборгованості із заробітної плати становить за період за січень-лютий 2015 року в сумі всього 3 685 гривень 38 копійок, а саме:

за січень 2015 року 1551,00 грн.;

за лютий 2015 року 609,32 грн.;

донарахування за грудень 2014 р. 460,70 грн., а всього 1480,00 грн.;

вихідна допомога при звільненні 1064,36;

компенсація за невикористану щорічну відпустку 0 грн.

Згідно вищезазначеної довідки про заборгованість із заробітної плати, заборгованість складає лише за січень-лютий 2015 року, а заробітна плату за жовтень-грудень 2014 року вказана як виплачена. Однак позивачка стверджує, що заробітну плату за період листопад-грудень 2014 року в сумі 3768 грн 50 коп. вона не отримувала.

Позивачка вважає що заборгованість із заробітної плати складається за період листопад 2014 року лютий 2015 року в сумі 7 453, 88 грн.

Позивачку було звільнено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України з 11.02.2015р., в зв`язку з її відмовою від переведення в іншу місцевість разом з установою.

Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом.

Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2).

У відповідності до статей 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимим, достовірними і достатніми.

Положеннями статей 10 і 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст.89 ЦК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі позивачем надані копія Індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих з Реєстру зарахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), згідно яких ОСОБА_1 було нараховано заробітної для нарахування пенсії під час роботи в ДУ «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Академії медичних наук України»: за жовтень 2014 року в сумі 4863,29 грн, за листопад 2014 року 2749,20 грн, грудень 2014 року 1019,30 грн (а.с.15-18).

Будь-яких доказів того, що ці суми були сплачені відповідачем на користь позивача, суду надано не було, на підставі чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. № 2050-111 (далі - Закон № 2050) передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У відповідності до ст.2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст.3 Закону № 2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати становить: листопад 2014 2749,20*118,4% = 3255,05 грн; грудень 2014 1019,00*112,%=1141,28 грн; січень 2015 1551,00*105,6%=1637,86 грн; лютий 2015 2134,38*95,3%=2034,06 грн. Всього компенсація громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за жовтень грудень 2014 р. та січень-лютий 2015 року становить 8068,25 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2).

Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Позивач у день звільнення не працювала, вимога про розрахунок пред`явлена 20 грудня 2018 року, у зв`язку з чим підлягає цивільній відповідальності, що передбачена ст.117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 грудня 2018 року по день подання позову становить 377 робочих днів, середньоденна заробітна плата 70,78. Сума середнього заробітку складає 29601,60 гривень, що підлягає стягненню з відповідача з утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до абз.3 п.2 розділу П Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100 (далі - Порядок), у всіх інших випадках збереження заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 6 статті 36, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Позивач звільнена з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою, у зв`язку з чим має право на виплату їй вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку. Доказів того, що така допомога була виплачена їй роботодавцем, суду надано не було, у зв`язку з чим права позивача в цій частині підлягають захисту.

Виходячи зі змісту принципу диспозитивної цивільного судочинства, що міститься у ст.13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача вихідна допомога в сумі 1064,36 гривень.

Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень, який відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню на її користь з відповідача, а також 840,80 гривень на користь держави.

Відповідно до ст.ст.44, 47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати задовольнити.

Стягнути з Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за листопад 2014 р. в сумі 2749,20 грн; заборгованість із заробітної плати за грудень 2014 р. 1019,30 грн та донарахування за грудень 2014 р. 460,70 грн, а всього 1480,00 грн; заборгованість із заробітної плати за січень 2015 року в загальній сумі 1551,00 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят одна) грн; заборгованість із заробітної плати за лютий 2015 року в загальній сумі 609,32 (шістсот дев`ять) грн 32 коп.; заборгованість із вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України, в загальній сумі 1064,36 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 36 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 29 601 (двадцять дев`ять тисяч шістсот одна) гр. 60 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 8068 (вісім тисяч шістдесят вісім) грн 25 коп.

Стягнути з Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (восьмисот сорока) гривень 80 копійок.

Стягнути з Державного підприємства Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (восьмисот сорока) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 . Адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна установа «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України». Адреса: 03680, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, будинок 30. Код .

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2021 року.

Суддя Хмельова С.М.