Справа номер 484/365/21 Головуючий суду першої інстанції - Паньков Д. А.
Провадження номер 22-ц/812/880/21 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В. М.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року, ухвалене о 12 год 27 хв під головуванням судді Панькова Д. А. в приміщенні суду у м.Первомайську Миколаївської області, повний текст якого складено 19 березня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовувала наступним.

З 06 травня 2011 року до 26 вересня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначала, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. Відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на його утримання.

03 вересня 2020 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином Польщі і на даний час на підставі посвідки про тимчасове проживання до 31.01.2023 року проживає у Республіці Польща. ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила сина ОСОБА_5 .

Батько ОСОБА_4 з сином не спілкується, самоусунувся від його виховання. Бажання проживати у сім`ї батька син не виявляє. ОСОБА_4 проживає з батьками позивача, але хоче проживати з нею. У сина довірливі стосунки з нею, він дуже сумує, має прив`язаність до свого молодшого братика, до її чоловіка, який добре до нього ставиться, матеріально допомагає, неодноразово разом з позивачем відвідував його в Україні.

Посилаючись на те, що син проживає на даний час з бабусею та дідусем, проти чого відповідач не заперечував, бажає переїхати до місця проживання матері, де остання має постійну роботу, житло, і здатна забезпечити дитину усім необхідним, позивач просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща на період до 31 січня 2023 року синові ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , дозволивши їй або її офіційному представнику оформлювати документи для виїзду або супроводу сина без згоди та супроводу батька.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом і призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

У березні 2021 року відповідач подав до суду заперечення щодо розгляду справи у такому провадженні, наполягав на розгляді справи у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року заперечення ОСОБА_3 залишені без задоволення.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі України до Республіки Польща з 01 червня 2021 року до 31 серпня 2021 року без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з правом оформлювати всі необхідні документи для тимчасового виїзду або супроводу ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що вони є обґрунтованими в частині надання дозволу, оскільки тимчасовий виїзд дитини за кордон для спілкування з матір`ю не порушує прав батька. Проте, суд вважав, що вказаний позивачем проміжок часу знаходження сина за кордоном є занадто тривалим.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, та увалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що оскільки сторони не дійшли згоди щодо встановлення способу виховання та місця проживання сина, позивач, пред`явивши вищевказані позовні вимоги, намагається встановити місце проживання ОСОБА_4 на території Польщі. Відповідач просив враховувати права обох батьків на виховання та спілкування з сином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.05.2011 до 09.10.2012. 28 серпня 2011 року вони стали батьками сина ОСОБА_4 .

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 . Також за вказаною адресою зареєстровані її батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

З довідки про працевлаштування позивача у Польщі випливає, що вона проживала та працювала на території цієї країни з 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила у Польщі сина ОСОБА_5, батьком якого є громадянин Республіки Польща ОСОБА_9 .

03 вересня 2020 року вона уклала шлюб з ОСОБА_9 . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Чоловік позивача ОСОБА_9 є працевлаштованим на підприємстві у Польщі. Позивач разом з чоловіком та сином ОСОБА_5 мають житло для проживання на підставі договору оренди, яке складається з 5 кімнат, загальною площею 100 кв.м.

04 вересня 2020 року позивач отримала посвідку на тимчасове проживання у Польщі до 31 січня 2023 року.

Психологічний висновок від 05.01.2021 свідчить, що син сторін ОСОБА_4 має прихильність до матері.

Відповідач ОСОБА_3 станом на час розгляду справи у суді проживав окремо від сина ОСОБА_4 , одружений, є працевлаштованим, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Проте, згідно з довідкою зі школи, де навчається ОСОБА_4 , батько не бере участі у вихованні та навчанні сина (батьківські збори не відвідує, у позакласній роботі участі не бере).

Рішенням виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області №379 від 09.08.2013 встановлено порядок побачення ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , який проживає біля матері, у будь-який день тижня протягом 2 годин (2 місяця), за місцем проживання матері.

Рішення суду або органу опіки та піклування, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, суду представлено не було.

До суду апеляційної інстанції з метою характеристики чоловіка позивача, з яким може певен час проживати син сторін при вирішенні справи на користь позивача, відповідачем було подано три протоколи від 21.03.2021 про вчинення ОСОБА_9 адміністративних правопорушень під час перебування на території України (ст.124 КУпАП «Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна» - зіткнення з насипом ґрунту; ч.1 ст.126 КУпАП «Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами»; ч.1 ст.130 КУпАП «Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції» - відмова від огляду).

Згідно з нормами ст.376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до вимог статей 19, 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження, серед іншого, розглядаються справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Отже, оскільки позов у даній справі було подано особою, з якою зареєстровано місце проживання сина ОСОБА_4 , а не батьком, який проживає окремо від дитини, він повинен був розглядатися у загальному позовному провадженні, а не спрощеному.

Оскільки суд першої інстанції помилково інтерпретував вимоги закону та розглянув справу у спрощеному позовному провадженні, що протирічить вимогам статей 19, 274 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення, бо про це є пряма вказівка у нормах ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС;

у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України.

3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб;

4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав:

довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці);

документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців).

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, оскільки обидва батьки мають право спілкуватися з дитиною, а відповідач не бажає надавати дозвіл на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_4 за кордон.

Досліджені докази свідчать, що позивач на даний час проживає у Республіці Польща, перебуває у декретній відпустці по догляду за сином, 2020 року народження, а отже позбавлена можливості повноцінно спілкуватися з сином ОСОБА_4 , який проживає в Україні. Відвідування сином матері буде відповідати його інтересам, оскільки зв`язок дитини з батьками повинен підтримуватися, в тому числі і шляхом відвідування батьків, які проживають за кордоном.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 є школярем, має відвідувати школу, наділений правом спілкування з обома батьками, а також з дідусями та бабусями, колегія суддів вважає, що зручним часом відвідування його матері є липень-серпень 2021 року, тому що і інші члени родини повинні мати час спілкування з ОСОБА_4 протягом його літніх канікул.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Колегія суддів не погоджується з його доводами про наявність підстав для повної відмови у задоволенні позову, оскільки позивач має намір залишити сина на постійне проживання в Польщі.

Суд апеляційної інстанції ще раз констатує, що обидва батьки мають право спілкуватися з дитиною, незалежно від того, де вони проживають. Відвідування сином місця проживання матері за кордоном буде в його інтересах. Виїзд ОСОБА_4 за кордон носить тимчасовий характер і матір має обов`язок його повернення до України.

Посилання відповідача на те, що чоловік позивача не має добрих стосунків з сином та не є законослухняним, що підтверджується в тому числі складеними щодо нього протоколами про адміністративне правопорушення, а тому відсутні підстави для відвідування сином матері у Польщі, колегія суддів вважає безпідставними.

Беззаперечних доказів вказаного відповідачем не представлено, а складення зазначених протоколів щодо особи не свідчить про неможливість відвідування сином матері.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща терміном з 12 липня до 23 серпня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері ОСОБА_1 або іншої особи, уповноваженої на це нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 .

Надати дозвіл ОСОБА_1 або іншій особі, уповноваженій на це нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_1 , на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України до Республіки Польща терміном з 12 липня до 23 серпня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди батька ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 12 травня 2021 року.