ПОСТАНОВА

іменем України

18 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 396/1751/20

провадження № 22-ц/4809/1508/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 , третя особа - Новоукраїнська районна державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2021 року у складі судді Русіної А.А.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 , третя особа: Новоукраїнська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування поданого позову посилався на те, що 10 серпня 2005 року та 08 грудня 2005 року ОСОБА_5 заповів на його ім`я земельні ділянки площею 6,03 га та 1,9097, які розташовані на території Рівнянської сільської ради Новокраїнського району Кіровоградської області. Обидва заповіти посвідчено державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори Хомутенко О.В. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Листом Рівнянської сільської ради від 02 листопада 2010 року №376 ОСОБА_1 повідомлено про смерть ОСОБА_5 . Позивач і померлий ОСОБА_5 мешкали на території одного адміністративного району. Земельні ділянки, які належали ОСОБА_5 , перебували в оренді ЗАСТ «Рівненське», керівником якого є ОСОБА_1 . Останній не перебував з померлим ОСОБА_5 у будь-яких родинних стосунках. У 2005 році орендодавець ОСОБА_5 звернувся до позивача ОСОБА_1 з пропозицією виплати йому орендну плату за обидві земельні ділянки наперед за весь строк оренди, що в свою чергу не заборонено законом та умовами договору оренди. Сторони дійшли згоди з даного питання, а ОСОБА_5 , отримавши досить значну суму орендної плати за землю наперед за обидві земельні ділянки за майбутній період, склав у 2005 році на ім`я ОСОБА_1 заповіти. Унаслідок цих подій фактичне спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_5 у 2005 році припинилось, оскільки з 2005 року і до смерті ОСОБА_5 не звертався до ЗАСТ «Рівнянське» за отриманням орендних платежів. Позивач має пряме відношення до земельних ділянок, які належали ОСОБА_5 , оскільки кероване ним господарство користувалось землею ОСОБА_5 на умовах оренди. При цьому, прямого відношення до орендодавця ОСОБА_5 , як фізичної особи, ОСОБА_1 не мав і не зобов`язаний був ні в силу закону, ні в силу моральних засад цікавитись особистим життям ОСОБА_5 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до 2005 року існували виключно господарські договірні відносини, які базувались на умовах договору оренди земельних ділянок, належних ОСОБА_5 , і зустрічались вони тільки в моменти виконання умов укладеного договору. Після смерті ОСОБА_5 нотаріус, який був обізнаний про існування заповіту, складеного померлим на ім`я ОСОБА_1 , не вчинив дій щодо повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснив його виклик, як спадкоємця за заповітом, зокрема шляхом публічного оголошення або відповідного повідомлення. У зв`язку із зазначеним позивач вважає, що він, будучи необізнаним про смерть заповідача та будучи необізнаним, як спадкоємець, про наявність заповіту, мав об`єктивні і непереборні істотні обставини, які стали підставою для нього в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини не звертатись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, Зазначає також про необхідність врахування свободи заповіту, що є фундаментальним принципом спадкового права.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визначити йому додатковий строк, терміном 30 днів, з моменту набрання рішенням законної сили, для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2021 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк терміном в один місяць з моменту набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.

ОСОБА_3 також підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 .

Інші учасники у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності позивача, третьої особи та Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Рівнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.6).

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 6,03 га, розташовану на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту серії КР №15050, виданого Рівнянською сільською радою 10 вересня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №51, та на земельну ділянку № НОМЕР_3 , кадастровий номер :02:000:0461, площею 1,9097 га, розташовану на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту серії КР №013197, виданого Новоукраїнською державною адміністрацією 22 грудня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №903.

Відповідно до копії заповіту, складеного 10 серпня 2005 року та посвідченого державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1605, ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6.03 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району (а.с.3).

Відповідно до копії заповіту, складеного 08 грудня 2005 року та посвідченого державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2834, ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1.9097 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району (а.с.4).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 січня 2011 року в справі №2-71/2011 р. задоволено позовні вимоги та надано ОСОБА_1 додатковий строк терміном два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до нотаріальної контори Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.64).

На підставі вищевказаного рішення суду державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Рускевичу В.А. були видані 12 липня 2011 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 6,03 га та 1.9097 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 січня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до Рівнянської сільської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено (а.с.65-67).

Як убачається з копії постанови Кропивницького апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Новоукраїнська районна державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними - задоволено повністю. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого Державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори 12 липня 2011 року спадкоємцю ОСОБА_1 на земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 6,03 га, розташовану на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю - ОСОБА_5 , 1948 року народження, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту серії КР №15050, виданого Рівнянською сільською радою 10 вересня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №51. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого Державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори 12 липня 2011 року спадкоємцю ОСОБА_1 на земельну ділянку № НОМЕР_3 , кадастровий номер :02:000:0461, площею 1,9097 га, розташовану на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю - ОСОБА_5 , 1948 року народження, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту серії КР №013197, виданого Новоукраїнською державною адміністрацією 22 грудня 2004 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №903. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, треті особи: ОСОБА_3 , Новоукраїнська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено. Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк терміном два місяці з моменту набрання рішенням законної сили, для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, вищезазначене рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2020 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасовано та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено. В іншій частині рішення суду не оскаржувалась, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягало (а.с.12-17).

Як убачається з копії спадкової справи №54/2011, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини звернувся лише ОСОБА_1 , на ім`я якого видані свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 6,03 га та 1,9097 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району (а.с.103-123). У подальшому вказані свідоцтва визнані недійсними рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2020 року.

Відповідно до довідки Рівнянської сільської ради за №628, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_5 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав один та був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.114).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не є родичем спадкодавця за заповітом, не підтримував постійний зв`язок зі спадкодавцем, повідомлення про смерть ОСОБА_5 та наявність заповіту не публікувались у регіональній пресі, про наявність заповіту позивач дізнався лише 02 листопада 2010 року з повідомлення Рівнянської сільської ради коли й дізнався про смерть спадкодавця, ОСОБА_1 не був необізнаний про наявність заповітів, складених на його користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_5 не заводилася до його звернення, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, а також враховуючи чинність заповіту та зміст волевиявлення спадкодавця, сформульоване у складеним ним за життя заповітів, та враховуючи, що необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що діти спадкодавця ОСОБА_5 - відповідачі по справі та покійна дружина спадкодавця - ОСОБА_8 , яка була жива на момент відкриття спадщини, є спадкоємцями першої черги за законом.

Однак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спадкоємець за заповітом також має право на частку у спадщині.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1)тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 у своїх заповітах від 10 серпня 2005 року та 08 грудня 2005 року висловив свою дійсну волю та заповів своє майно у вигляді земельних ділянок площею 6,03 га та 1,9097 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району, ОСОБА_1 , останній не проживав зі спадкодавцем, тому не знав про смерть спадкодавця та не знав про наявність заповітів дізнався лише в 2010 році з листа Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району (а.с.3,4)

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

У правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, зазначено про необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, за встановлених у цій справі обставин, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача ОСОБА_4 з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2021 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

В.В. Черненко