Справа № 939/2155/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «СТ «Бородянка» про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 грудня 2005 року вона (позивачка) за договором купівлі-продажу придбала у ЗАТ «СТ Бородянка» приміщення магазину, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Після укладення даного договору позивачка дізналась, що право власності на вказаний магазин за ЗАТ «СТ Бородянка» не зареєстровано.

Вона (позивачка) звернулась до відповідача та просила оформити право власності на зазначене майно з подальшим нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу, однак, до цього часу відповідач право власності на магазин так і не оформив.

Придбаним магазином позивачка користується з грудня 2005 року по даний час, за дозволом виконкому Козинцівської сільської ради від 21 березня 2006 року здійснила його реконструкцію.

Оскільки іншим шляхом набути право власності на вказане майно позивачка не може, то, посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, просила визнати за нею право власності на спірний магазин за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року було відкрите провадження в даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 позов підтримала та викладене підтвердила.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2005 року ЗАТ «СТ Бородянка» продало, а позивачка ОСОБА_1 придбала магазин в АДРЕСА_1 , за який сплатила відповідачу 10 000 грн., однак, даний договір нотаріально не посвідчений, що підтверджується матеріалами справи (а.с.7,9).

В цей же день, 28 грудня 2005 року, за актом прийняття-передачі основних засобів, вказаний магазин був переданий позивачці (а.с.8).

Рішенням Козинцівської сільської ради від 5 січня 2006 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на оформлення технічної документації на земельну ділянку розміром 0,11 га для укладення договору оренди під магазином в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням виконкому Козинцівської сільської ради від 21 березня 2006 року позивачці було надано дозвіл на реконструкцію і перебудову вказаного магазину (а.с.11).

Як вбачається з копії технічного паспорту на зазначену будівлю магазину, виготовленого 21 грудня 2005 року, даний об`єкт нерухомого майна підлягає здачі в експлуатацію (а.с.13-20).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії технічного паспорту на спірний магазин, та про що зазначає позивачка, даний об`єкт нерухомого майна підлягає здачі в експлуатацію, право власності на нього не зареєстроване.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Так як укладений сторонами 28 грудня 2005 року договір купівлі-продажу магазину не був нотаріально посвідчений, то даний договір є нікчемним (недійсним), а тому за положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України він не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.1,4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.9,11 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником зазначив Верховний Суд у справі № 175/4741/16-ц від 29.03.2018року.

Враховуючи викладене, суд погоджується, що позивачка з 2005 року відкрито та безперервно володіє вказаним магазином, але встановлені обставини справи дають підстави вважати, що позивачка знала і знає, що даний магазин не зданий в експлуатацію, право власності на нього не реєструвалось, укладений з відповідачем договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений та є нікчемним, а тому суд вважає, що у даному випадку не можна вважати що позивачка добросовісно заволоділа спірним майном.

Крім того, вказані обставини щодо необхідності здачі об`єкта нерухомого майна в експлуатацію та відсутність первісної реєстрації права власності на це майно взагалі унеможливлюють визнання права власності на дане майно в судовому порядку.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що підстав для визнання за позивачкою права власності на спірний магазин за набувальною давністю не вбачається, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.215,216,220,331,328,344,657 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «СТ «Бородянка» про визнання права власності на майно за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 22 квітня 2021 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч