22.04.2021 227/4900/20
РІШЕННЯ
22 квітня 2021 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Левченка А.М.,
секретаря судового засідання Коверченкової М.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
позивача ОСОБА_2 ,
відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Акінчина Ірина Григорівна до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Добропільська міська рада Донецької області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, про визнання права власності,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Добропільська міська рада Донецької області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, про визнання права власності на новостворене майно (гараж).
При зверненні 02.03.2020 року до відділу містобудування та архітектури Добропільської міської ради із заявою про оформлення права власності на новостворене майно (збудований гараж) позивачу було роз`яснено, що відділом містобудівні умови та обмеження для проекту об`єкту будівництва не надавалися; згідно з даними єдиного реєстру дозвільних документів, не зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації; після факту встановлення самочинного будівництва відділ не може надати містобудівні умови та обмеження для проекту об`єкту будівництва та рекомендовано звернутися до суду.
Позивач зазначає, що гараж є об`єктом закінченого будівництва, відповідає вимогам міцності на надійності конструкції приміщення та можливості його безпечної експлуатації. Разом із тим, прийняття в експлуатацію самовільно збудованого гаражу можливе лише після вирішення у судовому порядку питання щодо права власності на об`єкт.
Також, позивач зазначає, що відповідачі не оспорюють того, що гараж № НОМЕР_1 загальною площею 190,7 м2, збудовано на належних їм ділянках та жодних претензій про порушення їх законних прав пред`явлено не було .
Беручи до уваги вищевикладене, вважає наявними правові підстави для визнання права власності на новостворене майно(об`єкт самочинного будівництва), а саме: гараж № НОМЕР_1 в м. Добропілля, гаражне містечко «Сонячне», загальною площею 190,7 м2, основною площею 190,7 м2.
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 20 січня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі - закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у судовому засіданні заявлені вимоги визнали у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги.
Представник Добропільської міської ради Донецької області, у судове засідання не з`явився, письмових пояснень на позовну заяву до суду не надходило.
Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, у судове засідання не з`явився. 19.04.2021 року судом було отримано письмові пояснення на позовну заяву з яких вбачається, що 28 січня 2020 року Департаментом було проведено позапланову перевірку на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 08.09.2015 року № 976 та звернення Добропільської міської ради від 03.01.2020 року № 03/0005-16/02 за результатами якої складено акт № 2 від 28.08.2020 року, а також протоколи про адміністративне правопорушення від 28.01.2020 року відносно:
ОСОБА_3 , відповідно до яких виявлено порушення ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» - будівництво без належним чином розробленої та затвердженої документації, адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.1ст.96 КУпАП; ч.1 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»- виконання будівництва без забезпечення здійснення авторського нагляду,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.5 ст.96 КУпАП;ч.2 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» - виконання будівництва без забезпечення здійснення технічного нагляду,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.13 ст.96 КУпАП;ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - виконання будівництва без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.12 ст.96 КУпАП.
ОСОБА_2 , відповідно до яких виявлено порушення ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.1 ст.96 КУпАП; ч.1 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.5 ст.96 КУпАП;ч.2 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.13 ст.96 КУпАП;ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.12 ст.96 КУпАП.
ОСОБА_5 , відповідно до яких виявлено порушення ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.1 ст.96 КУпАП; ч.1 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.5 ст.96 КУпАП;ч.2 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.13 ст.96 КУпАП;ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.12 ст.96 КУпАП.
ОСОБА_4 , відповідно до яких виявлено порушення ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.1 ст.96 КУпАП; ч.1 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.5 ст.96 КУпАП;ч.2 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.13 ст.96 КУпАП;ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,адміністративна відповідальність за правопорушення передбачена ч.12 ст.96 КУпАП.
Складено приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 28.01.2020 року № 1 виданий ОСОБА_3 , № 2 виданий ОСОБА_4 , № 3 виданий ОСОБА_5 , № 4 виданий ОСОБА_2 з вимогою отримати документ, що дає право на виконання будівельних робіт, строком до 28.03.2020 року.
03.02.2020 року департаментом було розглянуто справи про адміністративні правопорушення та винесено відповідні постанови за якими сплачено штраф.
Зазначає, що законодавством покладено на замовника будівництва обов`язок дотриматись певної процедурі під час будівництва об`єкта. Позивач не дотримався покладеного на нього обов`язку. Спірний об`єкт збудовано без документу, що напдає право на виконання будівельних робіт, без отримання вихідних даних( зокрема, містобудівних умов та обмежень, технічних умов), без належним чином розробленої та затвердженої проектної документації. Під час будівництва не здійснювався авторський та технічний нагляд, а отже, жодного контролю за дотриманням вимог державних стандартів, будівельних норм та правил.
Беручи до уваги вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідност. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що на підставі рішення Добропільської міської ради Донецької області № 7/26-33 від 21.06.2017 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража АДРЕСА_1 , гаражне містечко «Сонячний`орієнтовною площею 0,0050 га із земель житлової та громадської забудови комунальної власності Добропільської міської ради.
На підставі рішення Добропільської міської ради Донецької області № 7/26-30 від 21.06.2017 року, ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража АДРЕСА_1 площею 0,0050 га із земель житлової та громадської забудови комунальної власності Добропільської міської ради.
Рішенням Добропільської міської ради Донецької області № 7/26-31 від 21.06.2017 року, ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража АДРЕСА_1 площею 0,0050 га із земель житлової та громадської забудови комунальної власності Добропільської міської ради.

Згідно долученого до матеріалів справи витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 30.11.2017 року наданого на заяву ОСОБА_4 від 23.11.2017 року земельна ділянка кадастровий номер :00:019:0223, площею 0,0045 гектарів, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаража № НОМЕР_3 , зареєстрована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 22.08.2017 року, орган який зареєстрував земельну ділянку - відділ у Добропільському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Рішенням Добропільської міської ради Донецької області № 7/26-32 від 21.06.2017 року, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража АДРЕСА_1 площею 0,0050 га із земель житлової та громадської забудови комунальної власності Добропільської міської ради.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 115675042 від 28.02.2018 року земельна ділянка кадастровий номер :00:019:0224,площею 0,0045 гектарів, (дата державної реєстрації земельної ділянки: 30.11.2017 року, орган що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки відділ у Добропільському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області) для будівництва індивідуального гаражу за адресою: Донецька область, м. Добропілля, «Сонячне» гаражне містечко, гараж № НОМЕР_4 , належить ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 7/37-18 від 17.01.2018 року, видавник Добропільська міська рада.

Позивач долучив до матеріалів справи копію припису департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 1 від 28.01.2020 року виданого ОСОБА_3 про те, що за результатами позапланової перевірки «Будівництво гаражу» за адресою: м. Добропілля, гаражне містечко «Сонячний»,кадастрові номери земельних ділянок :00:019:0225, :00:019:0223, :00:019:0224, :00:019:0226) встановлено порушення ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ч.1 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»,ч.2 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»,ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,що є порушенням ч.1 ст.96 КУпАП; ч.5 ст.96 КУпАП; ч.13 ст.96 КУпАП; ч.12 ст.96 КУпАП, з вимогою отримати документ, що дає право на виконання будівельних робіт до 28.03.2020 року.

При зверненні 02.03.2020 року вх..№ 03/0679-14/01 до виконавчого комітету Добропільської міської ради, власникам самочинно збудованого гаражу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , було надано відповідь вих..№ 03/0679-14/01/02 від 19.03.2020 року зі змісту якої вбачається, що відділом містобудування та архітектури містобудівні умови та обмеження для проекту об`єкту будівництва не надавалися,оскільки за даним об`єктом письмових звернень для надання містобудівних умов та обмежень для проекту об`єкту будівництва до початку проведення будівельних робот не надходило; згідно з даними єдиного реєстру дозвільних документів, опублікованих на офіційному веб-сайті Державної архітектурної інспекції України не зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Земельні ділянки були виділені у власність громадянам ОСОБА_5 (кадастровий номер земельної ділянки :00:019:0224), ОСОБА_4 (кадастровий номер земельної ділянки :00:019:0223), ОСОБА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :00:019:0225), ОСОБА_3 (кадастровий номер земельної ділянки :00:019:0226) для будівництва окремих індивідуальних гаражів.

Під час здійснення позапланової перевірки було виявлено порушення ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: встановлено, що громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , самочинно побудували гараж за адресою м. Добропілля, гаражне містечко «Сонячний»,індивідуальні гаражі (кадастрові номери земельних ділянок :00:019:0225, :00:019:0223,:00:019:0224, :00:019:0226), без подання повідомлення про початок будівельних робіт.

Після встановлення факту самочинного будівництва департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, відділ містобудування та архітектури Добропільської міської ради не може надати містобудівні умови та обмеження для проекту об`єкту будівництва та рекомендовано звернутися до суду.

Також, до матеріалів справи долучено копію технічного паспорту на гараж № НОМЕР_1 розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 190,7 м2, основною площею 190,7 м2, виготовленого станом на 30.03.2020 року на замовлення ОСОБА_2 та звіт про незалежну оцінку майна № 04-01 від 03.04.2020 року відповідно до якого, ринкова вартість гаража № НОМЕР_1 загальною площею 190,7 м2, основною площею 190,7 м2, становить 183191,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Земельного кодексу України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його до експлуатації в установленому законодавством порядку.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК)

Відповідно до частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Тобто право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за особою, яка є власником чи користувачем земельної ділянки, на час винесення рішення суду.

З аналізу частин третьої, четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є необхідною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Також, виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14, суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (стаття 121 Земельного кодексу України); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 28 січня 2015 року (справа № 6-225цс14) та від 02.12.2015 року (справа №6-1328цс15).

З матеріалів справи не вбачається, що земельні ділянки за кадастровими номерами :00:019:0223,:00:019:0224, :00:019:0226, на яких було самочинно побудовано нерухоме майно (гараж), перебувають у власності або надані у користування позивачу,або з власниками земельних ділянок, на яких розміщено майно, укладено договір суперфіцію.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Позивач здійснив будівництво об`єкту нерухомості, розташованого на земельних ділянках, які не булийому надані в установленому порядку без належного дозволу та затвердженого проекту, отже відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Крім того, відповідно до правової позиції, що викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

При цьому матеріали справи не містять відомостей про оспорювання права власності позивача або невизнання цього права іншими особами.

В позовній заяві позивач зазначає, що питання прийняття об`єкта нерухомості - гараж № НОМЕР_1 , розташованого за адресою:м. Добропілля, гаражне містечко «Сонячне», було предметом розгляду компетентного державного органу про що свідчать долучені до матеріалів справи письмові докази.

Разом із тим, із долученої до матеріалів справи відповіді виконавчого комітету Добропільської міської ради № 03/0679-14/01/02 від 19.03.2020 року власникам самочинно збудованого гаражу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , не вбачається, що предметом розгляду звернення було прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомості, а саме: гаражу № НОМЕР_1 , розташованого за адресою:м. Добропілля, гаражне містечко «Сонячне».

Беручи до уваги вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Визнання відповідачами позову не може бути безумовною підставою задоволення вимог, якщо визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 331, 376Цивільного кодексу України,ст. ст. 4, 12, 13, 27, 51, 81, 82, 89, 141, 211, 258-259, 263, 265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ

Цивільний позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Акінчина Ірина Григорівна до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; треті особи: Добропільська міська рада Донецької області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, про визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 30 квітня 2021 року.

Суддя А.М. Левченко

22.04.2021