КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Верланов С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Мегабанк" на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Мегабанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ПАТ "МегаБанк" звернулося до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 58-608-851-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 05.04.2017 року станом на 05.04.2018 року у розмірі 87 228 грн. 76 коп., з яких: 54 261 грн. 97 коп. - сума залишку заборгованості за кредитом; 1 506 грн. 79 коп. - сума процентів за користування кредитом за період з 05.04.2017 року по 04.04.2018 року включно; 5 720 грн. 00 коп. - сума комісійної винагороди за період з 05.04.2017 року по 04.04.2018 року; 25 740 грн. 00 коп. - сума штрафу; 1 762 грн. 00 коп. - судовий збір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 05.04.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Мегабанк" було укладено кредитний договір № 58-068-851-2-17-Г, за умовами якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 57 200 грн. 00 коп. під 10 % річних зі строком повернення до 02.04.2021 року включно.

При цьому, як обумовлено сторонами у п.п. 4.2, 4.5 Кредитного договору, погашення кредитної заборгованості та сплата процентів за договором відповідач здійснює ануїтетними платежами. Сплата ануїтетних платежів здійснюється відповідачем щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 2 888 грн. 49 коп.

Разом з тим, вказував, що в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та станом на 05.04.2018 року мав заборгованість за кредитним договором у у розмірі 87 228 грн. 76 коп., з яких: 54 261 грн. 97 коп. - сума залишку заборгованості за кредитом; 1 506 грн. 79 коп. - сума процентів за користування кредитом за період з 05.04.2017 року по 04.04.2018 року включно; 5 720 грн. 00 коп. - сума комісійної винагороди за період з 05.04.2017 року по 04.04.2018 року; 25 740 грн. 00 коп. - сума штрафу; 1 762 грн. 00 коп. - судовий збір.

За вказаних обставин, а також зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Мегабанк" 27961 грн. 97 коп. заборгованості, 1 488 грн. 55 коп. процентів, 5 000 грн. 00 коп. штрафу та 695 грн. 89 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 154-156).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення в частині відмови у задоволення позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 20 740 грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 1066 грн. 11 коп. скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму штрафу у розмірі 25740 грн. 00 коп. та 1066 грн. 11 коп.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що умови кредитного договору про сплату штрафу у розмірі 25 740 грн. 00 коп. за порушення прийнятих на себе зобов`язань не суперечить принципам розумності і добросовісності, а є цілком правомірним видом правової відповідальності, і отже підлягає задоволення.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що позовна заява була подана у травні 2018 року, а часткове погашення заборгованості відповідач почала здійснювати лише 12.10.2020 року (а.с. 160-162).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише позивачем і лише в частині незадоволених позовних вимог про стягнення штрафу та судового збору. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Мегабанк" було укладено кредитний договір № 58-068-851-2-17-Г, за умовами якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 57 200 грн. 00 коп. під 10 % річних зі строком повернення до 02.04.2021 року включно.

При цьому, як обумовлено сторонами у п.п. 4.2, 4.5 Кредитного договору, погашення кредитної заборгованості та сплата процентів за договором відповідач здійснює ануїтетними платежами. Сплата ануїтетних платежів здійснюється відповідачем щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 2 888 грн. 49 коп.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, незважаючи на повне виконання банком своїх зобов`язань перед відповідачем щодо надання кредитних коштів в обумовленому договором розмірі, останній, в порушення взятих на себе зобов`язань, кредитні кошти почав повертати лише 12.10.2020 року та згідно з наданої останнім виписки по рахунку здійснив наступні платежі: 12.10.2020 року - 7 300 грн. 00 коп., 25.11.2020 року - 7 000 грн. 00 коп., 28.12.2020 року - 3 000 грн. 00 коп., 27.01.2021 року - 3000 грн. 00 коп., 23.02.2021 року - 3 000 грн. 00 коп., а всього 26 300 грн. 00 коп.

Тобто, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції становив 27 961 грн. 94 коп.

У зв`язку з зазначеним, а також враховуючи положення ст. 1050 ЦК України, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом у розмірі 27 961 грн. 97 коп. та проценти за користування кредитом у розмірі 1 488 грн. 55 коп., які були нараховані станом на день направлення вимоги до відповідача про повернення суми заборгованості у зв`язку з порушенням умов договору.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, ст. 530 ЦК України визначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, у відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч. 1 ст. 550 ЦК України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року за № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 рокуу справі № 916/65/18, від 03.07.2019 рокуу справі № 917/791/18, від 22.10.2019 року у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19, від 04.02.2020 рокуу справі № 918/116/19.

Як встановлено судом першої інстанції, за змістом п. 6.3 кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 45 % від суми кредиту.

Поряд з цим, суд першої інстанції встановив, що відповідач вживав заходи для виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та погасив 26 300 грн. 00 коп. заборгованості, тобто майже половину тіла кредиту.

Тобто, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд першої інстанції оцінив наведені обставини та виходив із того, що відповідач визнав факт прострочення виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем та після налагодження в нього фінансового стану докладав можливих зусиль для повернення кредитних коштів.

У свою чергу, загальними засадами цивільного законодавства згідно зіст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Суд повинен об`єктивно та комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що зазначені критерії були дотримані судом першої інстанцій при вирішенні питання про зменшення штрафу та обґрунтовано зменшено розмір заявленого до стягнення розміру штрафу з 25 740 грн. 00 коп. до 5 000 грн. 00 коп.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що присуджені до стягнення штрафні санкції є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку, що зменшення розміру штрафу у цій справі не призвело до нівелювання самого значення штрафу як відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів позивача у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених Договором) отримання кредитних коштів.

За таких обставин доводи апелянтапро неправильне застосування судом першої інстанції ст. 551 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційногоперегляду та не спростовують правильність висновків, покладених в основу прийнятого у справі судового рішення в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги щодо розміру стягнутого судового збору також не заслуговують на увагу, оскільки суд, дійшовши висновку про часткове задоволення позову, стягнув судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду частині без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Крім того, з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Мегабанк" - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Мегабанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

С.М. Верланов