Провадження №2/748/288/21
Єдиний унікальний № 748/310/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді: Майбороди С.М.,

при секретарі: Оніщенко Ю.В.,

за участю представника позивача - адвоката Сергієнка А.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Державного підприємства «Чернігівторф» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2021 року, згідно поштового відправлення, ДП «Чернігівторф» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивували тим, що на балансі філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» перебувають багатоквартирні будинки, серед яких будинок АДРЕСА_2 . Вказують, що ОСОБА_1 був зареєстрований з 03.01.2009 року у гуртожитку у зв`язку з прийняттям на роботу 01.10.2008 року до філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф». Підтвердженням факту реєстрації відповідача саме у гуртожитку є ордер на житлове приміщення, який являється єдиною підставою для вселення у гуртожиток, про що прямо вказано у самому ордері. Зазначають, що з моменту реєстрації ОСОБА_1 в житловому приміщенні не проживає без поважних причин, що доводиться складеним актом, в утриманні житла участі не бере, квартирою не цікавиться, мешкає в АДРЕСА_3 . З 22.03.2011 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи.

16 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

15.03.2021 року відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що позивач не надав жодних документів, які б підтверджували статус гуртожитку чи службового житла спірного будинку. Вказує, що у спірній квартирі він проживає, утримує її в належному стані, в квартирі знаходяться його речі повсякденного вжитку, меблі, кошти за житло своєчасно сплачує ДП «Чернігівторф», боргів не має. В акті, наданому позивачем, не вказується з якого саме часу особа залишила приміщення, а свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходяться в прямому підпорядкуванні позивача.

19 березня 2021 року проведено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

31.03.2021 року, згідно поштового відправлення, в.о. директора ДП «Чернігівторф» Бондаренко Ю.В. надіслав на адресу суду відповідь на відзив, де вказує, що квартира, в якій зареєстрований ОСОБА_1 вважається гуртожитком, оскільки призначена для тимчасового проживання особам, які тимчасово працювали на підприємстві або перебували у відрядженні з іншого населеного пункту. Факт реєстрації ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 саме як у гуртожитку підтверджується ордером на житлове приміщення, де вказано про статус квартири, як гуртожитку, житлове приміщення відноситься до категорії жилих приміщень в будинках відомчого житлового фонду. Оскільки ОСОБА_1 тривалий час не працює на підприємстві, він втратив право на користування спірним житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Пояснив, що квартира знаходиться на другому поверсі, він раз на тиждень приходить до квартири, де знаходяться його речі, побутова техніка, також ночує, влітку буває частіше. Не заперечував, що працював в ДП «Чернігівторф», вказавши, що звільнився в липні 2013 року. Пояснив, що немає іншого житла, а щоб не сплачувати великі кошти за опалення, останнє відключив, а тому взимку буває в квартирі періодично, іноді живе у дітей. Заперечував, що проживає у с.Новоселівка. Вказував, що немає заборгованості за комунальні послуги.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що працює на Смолинському торфозаводі близько 5 років, ОСОБА_1 не знає. Вона проживає у будинку АДРЕСА_2 з 2016 року та її квартира знаходиться в іншому під`їзді. Протягом часу її проживання в даному будинку ОСОБА_1 вона ніколи не бачила. В його квартирі є на вікнах штори, коли ввечері йшла до магазина, то звертала увагу, що світло в його вікні не горіло.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що працює на Смолинському торфозаводі, проживає у будинку АДРЕСА_2 з 1992 року. ОСОБА_1 знає, останній також працював на заводі. Після того, як ОСОБА_1 звільнився він його не бачив. Проживає у другому під`їзді. Всередині квартири ОСОБА_1 ніколи не був, спостерігав, що світло у вікні його квартири не горіть. В день підписання акту до квартири не заходили, акт він підписав, перебуваючи та Смолинському торфозаводі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , що проживає в с.Киїнка Чернігівського району та займає посаду голови профспілкової організації, пояснив, що кв. АДРЕСА_1 всім відомо, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації не проживає, а проживає в с.Новоселівка. Акт складався на заводі, в подальшому його підписали свідки. Свідків, які проживають в одному під`їзді з ОСОБА_1 даний акт би не підписали, так як бояться останнього, а тому він їх не запрошував. В зазначеній в акті квартирі він ніколи не був та до неї не підходив.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне.

Як слідує з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, філія Смолинський торфозавод не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом ДП «Чернігівторф».

Відповідно до повідомлення № 316 від 07.10.2020 року, на балансі Філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» знаходяться багатоквартирні будинки, зокрема, в АДРЕСА_2 16 квартир. (а.с.11)

На підставі рішення профспілки філії «Смолинський торфозавод» 30.12.2008 року ОСОБА_1 видано ордер на право зайняття житлової площі 18.4 кв.м., яка складається з однокімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_4 . В кінці ордеру зазначається, що останній є єдиною підставою для вселення в наданий гуртожиток. (а.с.13)

ДП «Чернігівторф» на запит представника позивача повідомили, що квартира АДРЕСА_1 вважається гуртожитком.

Як слідує з наданої копії протоколу № 5 спільного засідання профкому і адміністрації філії «Смолинський торфозавод» від 19 грудня 2008 року, розглядали питання про надання жилплощі ОСОБА_1 , слухали голову профкому, яка повідомила про наявну вільну квартиру за адресою в АДРЕСА_4 . Також, слухали ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які вказали, що ця квартира використовувалась як гуртожиток та потребує капітального ремонту. За рішенням засідання профкому вирішили надати для проживання ОСОБА_1 квартиру в АДРЕСА_4 жилою площею 18,4 кв.м.

Відповідно до ст.127 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Зазначене положення діяло як на час видачі ордера так і діє на даний час.

Відповідно до примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208, що діяло на час видачі ордеру, під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Як слідує до додатку до примірного положення, в формі ордеру, що видається, зазначається про зайняття жилої площі у гуртожитку.

Таким чином, гуртожитком не може бути окрема кімната у житловому будинку.

Позивачем не надано суду доказів того, що буд. АДРЕСА_2 на час розгляду справи обліковується як гуртожиток. Відповідно до позовних вимог позивач просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою.

Отже, враховуючи встановлені обставини та надані докази, спір між сторонами виник з приводу користування квартирою.

З урахуванням наданих доказів та встановлених обставин квартира АДРЕСА_1 у приватній власності не перебуває.

Враховуючи те, що будинок перебуває на балансі філії Смолинський торфозавод, ОСОБА_7 є наймачем квартири АДРЕСА_1 , то в даному випадку підлягають застосуванню положення Житлового кодексу Української РСР.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування житлом лише з підстав, визначених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положенням ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Виходячи з положень ст.89 ЦПК України, судом здійснюється оцінка доказів, наданих сторонами, щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності для прийняття рішення.

Відповідач заперечує факт відсутності за місцем проживання понад шість місяців, отже позивач в даному випадку має довести, що відповідач дійсно не проживає за місцем реєстрації понад шість місяців.

На доведення не проживання відповідача за місцем реєстрації позивачем надано акт від 01.02.2021 року, в якому вказується про реєстрацію ОСОБА_1 у гуртожитку філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф», розташованому за адресою : АДРЕСА_4 , з 03.01.2009 року. Другим реченням зазначено, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. (а.с.12)

Даний акт не містить конкретного періоду не проживання ОСОБА_1 за місцем реєстрації. Свідок ОСОБА_2 проживає у іншому під`їзді близько п`яти років, а отже не може бути обізнана про не проживання відповідача у квартирі з 2009 року. При цьому, як слідує з пояснень свідка ОСОБА_3 зазначений акт підписаний не за місцем знаходження житлового будинку. Підстави складання акту за місцем знаходження підприємства не заперечував свідок ОСОБА_4 .. Таким чином зазначений акт складений формально, без перевірки дійсних фактів відсутності ОСОБА_1 за місцем реєстрації.

Враховуючи те, що складений акт 01.02.2021 не містить інформацію щодо конкретного періоду відсутності ОСОБА_1 за місцем реєстрації, складений формально без перевірки викладених в ньому обставин, а отже не може вважатись належним та допустимим доказом в даній справі на підтвердження обставин не проживання ОСОБА_1 за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин.

В судовому засіданні допитані свідки, що проживають в іншому під`їзді житлового будинку, свідок ОСОБА_4 взагалі не проживає у с. Смолин. Зазначені свідки дали свідчення не проживання ОСОБА_1 за місцем реєстрації, вказуючи, що це загальновідомий факт, разом з тим вихід до квартири АДРЕСА_1 не здійснювався. Таким чином, покази даних свідків в сукупності з іншими доказами, суд не може вважати такими, що підтверджують факт не проживання ОСОБА_1 більше шести місяців за місцем реєстрації.

Сторона позивача не надала доказів того, що відповідач не приймає участі в утриманні житла.

Як слідує з квитанції, що надана відповідачем, у останнього відсутня заборгованість по сплаті за комунальні послуги та станом на березень 2021 року мається переплата.

Також суду не надано доказів, що відповідач має інше місце проживання в іншому населеному пункті по АДРЕСА_3 .

При цьому факт безпідставної реєстрації не доводиться листом за вих. № 156 від 03.04.2017, як то вказано в позовній заяві. Даний лист містить відповідь на запит ОСОБА_1 ..

Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, доводи позову, заперечення відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки стороною позивача беззаперечно не доведено факт відсутності останнього понад шість місяців без поважних причин за адресою реєстрації.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 265-268 ЦПК України, ст.71 Житлового Кодексу Української РСР, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Державного підприємства «Чернігівторф» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 травня 2021 року.

Суддя С. М. Майборода