Справа № 510/2315/20
Провадження № 2/510/526/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, відзиву на позов не надала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Златі Н.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія акту про закінчення будівництва та введення до експлуатації житлового будинку від 10.10.1969р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 12.11.1965р. про включення у договір забудови житлового будинку громадянина ОСОБА_3 ; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 13.11.1969р. № 215 про затвердження акту комісії введення до експлуатації індивідуального житлового будинку; копія договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 21.04.1960р., оформленого на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія домової книги; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про народження позивачки; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2005р.; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_3 із ОСОБА_4 ; копія плану підключення водогону до спірного житлового будинку; копія акту про відведення в натурі земельної ділянки від 18.04.1960р.; копія дозволу на проведення будівельних робіт від 08.04.1963р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.11.2010р.; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 12.05.2021р.; копія свідоцтва про народження відповідачки; відповідь завідувачки Ренійської райдержнотконтори від 18.09.2021р.; копія заяви від 17.11.2010р. ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 ; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 16.09.2021р. про спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (не заводилась); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 16.09.2021р. про спадкову справу після смерті ОСОБА_5 (дата заведення спадкової справи 17.11.2010р.); копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.07.2020р. (щодо спадщини ОСОБА_3 ); копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.04.2021р. (щодо спадщини ОСОБА_4 ).

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відповідачка є їхньою онукою.

За життя ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під житлову забудову від 21.04.1960р. належало наступне майно: житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , по Ѕ його частини кожному з них.

На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно (1/2 частину нерухомості). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини дружина померлого ОСОБА_5 та донька померлого ОСОБА_7 із заявами до нотаріальної контори не звернулися, проте вони прийняли спадщину на Ѕ частину житлового будинку в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, понесли витрати на поховання, виконали поминальні обряди. Таким чином, ОСОБА_5 після прийняття спадщини ОСОБА_3 стали належати ѕ частини спірної нерухомості, а ОСОБА_7 ј частина цього житлового будинку.

На випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне їй майно (3/4 частини житлового будинку).

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 були її донька та онука сторони у справі.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16.09.2021р. (дата заведення спадкової справи 17.11.2010р.). Проте, незважаючи навіть на своєчасне звернення за прийняттям спадщини, оформити спадщину неможливо у зв`язку із тим, що у позивачки відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

Відповідачка у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину після смерті батьків, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 12.07.2020р. та 27.04.2021р. нотаріусом були винесені відповідні постанови.

Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із тим, що на час смерті її батьків житловий будинок хоча і був зареєстрований у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, однак всі оригінали правовстановлюючих документів були спадкодавцями загублені.

Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину.

На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті батьків це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину за законом після смерті свого батька на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час) та після смерті своєї матері в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 помер у 1991р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.

Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_3 за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, дружина померлого ОСОБА_5 та донька померлого ОСОБА_1 , як спадкоємці першої черги за законом, прийняли її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_1 не звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами для прийняття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку ОСОБА_5 , ОСОБА_1 прийняли спадщину фактично, оскільки їх воля, як спадкоємців першої черги, була виражена у їх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій технічних документів на нерухомість вцілому, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту, сплата за користування комунальними послугами та ін.).

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_5 .

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті матері у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично та фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по своєчасній подачі заяви про прийняття спадщини та фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих документів на нерухомість, мешкання у житловому будинку, розпорядження щодо його цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину: після смерті ОСОБА_3 в порядку ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (на ј частину житлового будинку); після смерті ОСОБА_5 в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України (на ѕ частини житлового будинку).

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок в цілому з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. та ч. 1 ст. 1269 ЦК України

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (який складається в цілому з: житлового будинку літ. А загальною площею 52,00 кв.м., житловою площею 33,90 кв.м., допоміжною площею 18,10 кв.м.; літньої кухні літ. Б; сараю літ. В; вбиральні літ. Г; літньої кухні літ. Д; сараю літ. Е; огорожі № 1, 2, 4);

що належав на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під житлову забудову від 21.04.1960р. ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК