Справа № 372/4135/20
Провадження 4-с-30/21
ухвала

Іменем України

28 квітня 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.

при секретарі Буртовій О.Є.

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду в Київської області у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 на незаконні дії начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), визнання незаконною та скасування постанови та скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника звернувся до Обухівського районного суду Київської області зі скаргою, в якій просить суд визнати незаконними дії начальника Обухівського МВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Києва) Гаврилюка О.С. щодо відмови у задоволенні заяви боржника від 06.11.2020р. про необхідність скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесені 20.04.2011 року у виконавчому провадженні № 26859586; визнати незаконними та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 20.04.2011 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.04.2011р. у виконавчому провадженні № 26859586, винесені державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Київської області Прізовим В.І.; скасувати арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 20 квітня 2011 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 11311308 від 21.06.2011року та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19817846 від 21.06.2011 року. В обґрунтування заявлених вимог, заявником скарги зазначено, що на виконанні в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №26859586 про зобов`язання ОСОБА_1 знести самовільно збудовану будівлю (споруду)- елінг, який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в межах земельної ділянки, що перебуває в оренді човново-стоянкового кооперативу «Риф» в місті Українка Обухівського району Київської області. Про рішення суду боржнику було відомо, тому він виконав його самостійно, добровільно демонтував елінг ще влітку 2010 року та з того часу був переконаний у тому, що не має жодних невиконаних зобов`язань. Боржник випадково дізнався про арешт на все майно, накладений ще в 2011 році ВДВС Обухівського РУЮ. 30.10.2020 року в ході ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена 20 квітня 2011 року в межах суми звернення стягнення 100680 грн.00 коп. На думку державного виконавця боржник був зобов`язаний сплатити 100000 грн. витрат на проведення виконавчих дій та 680 грн. виконавчого збору. До моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження боржнику не було відомо про існування даних постанов. Державним виконавцем не було організовано і вжито будь-яких дій для переведення земельної ділянки у попередній стан та відсутні будь-які докази про витрати державного виконавця в даному виконавчому провадженні. Боржник переконаний у тому, що дії державного виконавця з приводу винесення постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХIV в редакції на момент їх вчинення. Виконавчий збір у сумі 680 грн. був сплачений боржником 06.11.2020 року, на підтвердження чого надав копію квитанції. А тому з огляду на викладені обставини, просить вимоги скарги задовольнити.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі та розглянути скаргу у його відсутність.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили та процесуальних заяв і клопотань до суду не подали.

Статтею 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається судом у десятиденний строк у судовому засіданні за участі стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються.

З огляду на вищевикладене, суд визнав за можливе розглянути скаргу без участі учасників по справі, які не з`явились в судове засідання.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вивчивши матеріали справи та виконавчого провадження, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Відповідно до норм ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правиламим ч.1, п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, в пункті 66 рішення у справі «Immobiliare Saffi проти Італії», заява №22774/93, зазначено, що ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 26.09.2008 року рішенням Обухівського районного суду Київської області у цивільній справі № 2-826/08 боржника ОСОБА_1 зобов`язано, зокрема, знести самовільно збудовану будівлю (споруду) - елінг на земельній ділянці № НОМЕР_1 , що розташована в межах човново - стоянкового кооперативу «Риф».

Під час судового розгляду судом встановлено, що стягувач звернувся до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про виконання рішення суду від 26.09.2008 року у цивільній справі № 2-826/08 .

На виконанні в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №26859586 про зобов`язання ОСОБА_1 знести самовільно збудовану будівлю (споруду)-елінг. який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в межах земельної ділянки, що перебуває в оренді човново-стоянкового кооперативу «Риф» в місті Українка Обухівського району Київської області.

Так, постановою заступника начальника відділу Прізова В.І. від 01.03.2011 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-826/08 виданого Обухівським районним судом Київської області про зобов`язання ОСОБА_1 знести самовільно збудовану будівлю (споруду) елінг, який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в межах земельної ділянки, що перебуває в оренді човново-стоянкового кооперативу «Риф» в м. Українка Обухівського району Київської області.

20.04.2011 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 680 грн. 00 коп., постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 100000 грн. 00 коп. (необхідних для приведення земельної ділянки № НОМЕР_1 у попередній стан до моменту їх забудови) та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про які заявнику та його представнику стало відомо лише у 2020 році, вказані постанови боржник не отримував та до ознайомлення його представника 30.10.2020 року з матеріалами виконавчого провадження про їх існування не знав.

Так, виконавець зобов`язаний вживати передбачені ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані згідно ст. 20 Закону сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій .

Фактично боржник, як сторона виконавчого провадження, був позбавлений права брати участь у виконавчому провадженні, сумлінно користуватися усіма наданими йому правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Ввідділ Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області реорганізовано та згідно наказу № 4053/5 від 17.12.2019р. утворено новий Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Начальником Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Струць Д.В. 23 січня 2020 року в межах ВП № 26859586 винесено постанову про передачу виконавчого провадження та на даний час виконавче провадження № 26859586 знаходиться на примусовому виконанні у державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черненко Алли Анатоліївни, а керівником відділу є Гаврилюк О.C.

Так, згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 08.03.2011р., на дату винесення оскаржуваних постанов) витрати органів державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно частини 4 та 5 цієї статті кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з стягнутих з боржника витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, про стягнення з боржника витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Жодних дій щодо приведення земельної ділянки № НОМЕР_1 , що перебуває в оренді човново-стоянкового кооперативу «Риф» в м. Українка у попередній стан, що існував до моменту її забудови, державним виконавцем не було організовано і вжито та відсутні будь-які докази про витрати державного виконавця в виконавчому провадженні № 26859586.

Разом з тим, ним незаконно винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 100000 грн. 00 коп.

20.04.2011 року заступником начальника відділу ДВС Обухівського РУЮ Прізовим В.І. в межах ВП 26859586 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в якій сума звернення стягнення становить 100680 грн. 00 коп. Державний виконавець самостійно визначив суму стягнення. В той час як законом встановлено інший порядок його дій при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, а саме: звернення до суду за роз`ясненням рішення в частині попереднього стану земельної ділянки, що існував до моменту її забудови, використання коштів на рахунках Держказначейства, залучення суб`єктів господарювання на проведення робіт і лише потім винесення постанови про покладення цих витрат на боржника.

Таким чином, такими діями порушуються норми закону, і як наслідок майнові права та інтереси ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанов та арешту повернуто позивачу на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАСУ.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як розяснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії). Необґрунтована затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

06.11.2021 року боржник направив поштою заяву начальнику Обухівського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилюку О.С., в якій просив скасувати незаконно винесені постанови про витрати виконавчого провадження і накладений арешт та до заяви було долучено копію квитанції про сплату виконавчого збору 680,00 грн.

Згідно повідомлення від 16.11. 2020 року вих. №46077 начальником Обухівського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилюком О.С. відмовлено у скасуванні вказаних постанов та зазначено, що виконавець діяв у законний спосіб, а підстав скасовувати постанови немає.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до п.10 Положення про міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, затверджене наказом МЮУ 23.06.2011 року №1707/5 та зареєстроване МЮУ 23.06.11 за №759/19497, начальник міжрегіонального управління:

очолює міжрегіональне управління, здійснює керівництво його діяльністю і підвідомчими органами та установами юстиції, представляє міжрегіональне управління у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та несе персональну відповідальність за організацію та результати діяльності міжрегіонального управління перед Міністром юстиції України;

приймає у межах наданих повноважень рішення про заохочення притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців міжрегіонального: управління;

здійснює контроль за дотриманням виконавської та службової дисципліни міжрегіональному управлінні та установах нотаріату;

Відповідно до статей 447-449 ЦПК України та ч.1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З вищевикладених встановлених судом обставин вбачається, що Таким чином, протиправними діями керівника Обухівського МВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) - начальником Обухівського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилюком О.С., щодо скасування незаконних постанов державного виконавця Обухівського районного управління юстиції Київської області Прізова В.І. порушуються приписи закону, а як наслідок майнові права та інтереси ОСОБА_1 .

Отже в порушення вимог вищенаведених норм правових актів, начальником Обухівського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилюком О.С. вчинено незаконні дії щодо відмови у задоволенні заяви боржника від 06.11.2020 року щодо визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 20.04.2011 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.04.2011р. у виконавчому провадженні № 26859586, винесені державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Київської області Прізовим В.І. та скасуванні постанови про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 20 квітня 2011 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 11311308 від 21.06.2011року та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19817846 від 21.06.2011 року.

Доводи заявника скарги щодо незаконності дій, що вчинені начальником Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ЦМРУЮ (м. Київ), не були спростовані належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України.

Відповідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2016 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

Вимога скарги щодо скасування арешту майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 20 квітня 2011 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 11311308 від 21.06.2011року та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19817846 від 21.06.2011 року не підлягає задоволенню, оскільки дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши вищенаведені норми правових актів, суд дійшов висновку, що викладені у скарзі доводи в цій частині вимог є необґрунтованими та суперечить чинному законодавству, оскільки суд не має права вчиняти ті дії, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним (приватним) виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні скарги в частині вимог про скасування оскаржуваного арешту, оскільки вказані дії є обов`язком приватного виконавця, яким наділено останнього законодавством в галузі виконання судових рішень, та у суду відсутні будь-які належні докази порушення або підстави вважати, що виконавцем буде допущено порушення законодавства щодо подальшого проведення виконавчих дій після набрання чинності даною ухвалою суду, якою вже захищено права заявника щодо вимог про скасування постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесені 20.04.2011 року у виконавчому провадженні № 26859586.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення вимог заявника скарги в частині, які суд вважає обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 447, 449, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 на незаконні дії начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), визнання незаконною та скасування постанови та скасування арешту, задовольнити частково.

Визнати незаконними дії начальника Обухівського МВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Києва) Гаврилюка О.С. щодо відмови у задоволенні заяви боржника від 06.11.2020р. про необхідність скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесені 20.04.2011 року у виконавчому провадженні № 26859586.

Визнати незаконними та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 20.04.2011 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.04.2011року у виконавчому провадженні № 26859586, винесені державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Київської області Прізовим В.І.

Решту вимог скарги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.В.Потабенко