ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Черкаси

Справа № 710/1711/20
Провадження № 22-ц/821/805/21
категорія: 301030300

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Єльцова В. О.

суддів: Карпенко О. В.

Василенко Л. І.

за участю секретаря Винник І. М.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - ОСОБА_4

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

10.12.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла вказана позовна заява, в якій позивачі просять визнати за ними право спільної сумісної власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та складається з об`єктів нерухомого майна: житлового будинку (літ.А1) загальною площею 41,2 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м., сараю (літ.Б1), хвіртки (№1), воріт (№2), огорожі (№3), вартістю 28840 грн (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок гривень).

Позов мотивують тим, що позивачі починаючи із 2000 року проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, пов`язані між собою правами і обов`язками, які мають чоловік і дружина, що проживають однією родиною.

Із липня 2004 року позивачі постійно мешкають та ведуть спільне господарство в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Власником житлового будинку згідно запису особового погосподарського обліку №0311-3 погосподарської книги №4 Лозуватської сільської ради Черкаської області є ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою виданою Лозуватською сільською радою від 26.10.2020 №528.

Так, влітку 2004 року ОСОБА_5 , оголосив про продаж житлового будинку розмістивши на стенді Лозуватської сільської ради відповідне оголошення.

Узгодивши із власником житлового будинку ціну, за якою останній мав намір відчужити це нерухоме майно, позивачі погодилися придбати об`єкт продажу і у липні 2004 року передали ОСОБА_5 кошти за житловий будинок, в розмірі 2000,00 грн, а він у свою чергу передав позивачам у користування та володіння зазначене нерухоме майно.

Після смерті ОСОБА_5 було відкрито спадкову справу за №378, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №21330485 від 03.09.2009.

Позивачі проживають у вказаному житловому будинку більше 16 років, добросовісно і безперервно володіють та користуються нерухомим майном, ведуть господарство, доглядають за будинком та утримують його, сплачують комунальні послуги, неодноразово проводили поточні і капітальні ремонти.

У зв`язку з ухиленням власника, а після його смерті відповідача від попереднього оформлення права власності на це нерухоме майно та вчинення дій щодо подальшого його відчуження позивачам, останні позбавлені можливості укласти договір купівлі-продажу житлового будинку в нотаріальному порядку, у зв`язку з чим у позивачів відсутні будь-які інші підстави визначенні чинним законодавством України для набуття права власності на це нерухоме майно, окрім як визнання права власності на нього по набувальній давності за рішенням суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки позивачі з моменту користування спірним житловим будинком знали хто є власником, крім того заволоділи майном за волею власника. Спадкоємець ОСОБА_3 , звернувшись з заявою до нотаріуса фактично прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 18.02.2021 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачі вказують, що суд відмовляючи їм у задоволенні позовних вимог, не врахував що вони мають право на визнання за нитми права власності на житловий будинок, оскільки для того наявні всі умови, передбачені ст. 344 ЦК України.

Зокрема скаржники вказують, що вони лише вважали ОСОБА_5 власником указаного домоволодіння, тільки тому, що останній проживав у ньому та оголосив про продаж цього нерухомого майна, проте право власності за ним не було зареєстроване. Тому вважають, що ОСОБА_5 не був власником вказаного домоволодіння.

Указують, що вони вселилися до будинку у 2004 році зі згоди користувача ОСОБА_5 .

Також вказують, що відповідач ОСОБА_3 не є власникоми житлового будинку, оскільки ухиляється від свого обов`язку спадкоємця, визначеного ч. 1 ст. 1297 ЦК України звернутися до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину на вказане домоволодіння.

Позивачі зазначили, що добросовісно володіють та користуються вказаним майном, а відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти визнання за ними права власності на цей будинок.

Надходження апеляційної скарги

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року відкрито провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року справу призначено до розгляду на 05 травня 2021 з повідомлення учасників процесу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно довідки виданої виконкомом Лозуватської сільської ради Шполянського району Черкаської області від 26.10.2020 №528, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 числиться за громадянином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Земельна ділянка, площею 0,58 га, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, була надана у користування (а.с.19).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.09.2009 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 49 років в с. Лозуватка, Шполянського району Черкаської області (а.с.20).

За відомостями витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №21330485 від 03.09.2009 наданого Шполянською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу 47930257, номер у нотаріуса 378, місце заведення Шполянська державна нотаріальна контора, спадкодавець ОСОБА_5 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 03.09.2009 (а.с.21).

Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , замовниками технічної інвентаризації є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.22-24).

Відповідно до оцінки про ринкову вартість об`єкта оцінки, а саме житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 41,2 кв. м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 , за замовленням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , загальна ринкова вартість об`єкта оцінки складає 28840,00 грн (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок гривень) (а.с.25).

Згідно довідки Шполянського виробничого відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 19.11.2020 за №434 виданої ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 станом на 01.01.2013 в архіві Шполянського виробничого відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с.27).

Договір про користування електричною енергією для населення та паспорт електрообладнання домоволодіння зареєстровані на ОСОБА_2 (а.с. 28-30)

Відповідно до довідки від 16.10.2020 №527 виданої Лозуватською сільською радою Шполянського району Черкаської області за громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно числиться житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка не приватизована. Згідно запису в погосподарській книзі №4, площа земельної ділянки 0,58 га. Заборон на будинок і земельну ділянку немає. Обтяжень та обмежень на землю немає. Після смерті ОСОБА_5 у вказаному будинку проживають без реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.31).

Квитанції 19/1, 3/1, 20/1, 8/1 містять відомості про сплату ОСОБА_2 коштів за послуги з електропостачання (а.с. 32-35)

Згідно заяви №798 від 17.09.2009 ОСОБА_3 звернулася в Шполянську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 (а.с.55).

Відповідно до відомостей свідоцтв про права на спадщину за законом ОСОБА_3 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 2,16 га., майновий пай в розмірі 1873,00 грн, що знаходиться в КСП ім. 1 Травня, СТОВ «Першотравневе», грошові заощадження, що знаходяться у відділенні ВАТ «Ощадбанк» (а.с. 62)

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

У постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 924/925/17 та від 22 травня 2018 року в справі № 922/1574/17 зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 714/432/18 провадження № 61-11384св19 Верховний суд зауважив, що суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю, строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння майном повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником; володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння повинно бути безперервним, тобто воно не повинно перериватися протягом всього строку набувальної давності.

За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке немає власника,або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналогічні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 215/5451 /16-ц (провадження № 61 -8009св 18), від 03 квітня 2019 року в справі № 206/1441/17 (провадження 61 -16648св 18), від 13 грудня 2019 року (провадження № 61-19690св19).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц, провадження № 61- 19156св 18, Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно до довідки від 16.10.2020 №527 виданої Лозуватською сільською радою Шполянського району Черкаської області за громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно числиться житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка не приватизована.

Згідно запису в погосподарській книзі №4, площа земельної ділянки 0,58 га. Заборон на будинок і земельну ділянку немає. Обтяжень та обмежень на землю немає. Після смерті ОСОБА_5 у вказаному будинку проживають без реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.31).

Згідно заяви №798 від 17.09.2009 ОСОБА_3 звернулася в Шполянську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 (а.с. 55).

Відповідно до відомостей свідоцтв про права на спадщину за законом ОСОБА_3 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 2,16 га., майновий пай в розмірі 1873,00 грн, що знаходиться в КСП ім. 1 Травня, СТОВ «Першотравневе», грошові заощадження, що знаходяться у відділенні ВАТ «Ощадбанк» (а.с. 62)

Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та складається з об`єктів нерухомого майна: житлового будинку (літ.А1) загальною площею 41,2 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м., сараю (літ.Б1), хвіртки (№1), воріт (№2), огорожі (№3), вартістю 28840 грн (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок гривень) за набувальною давністю позивачі зазначають, що із липня 2004 року вони постійно мешкають та ведуть спільне господарство в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Власником житлового будинку згідно запису особового погосподарського обліку №0311-3 погосподарської книги №4 Лозуватської сільської ради Черкаської області був ОСОБА_5 , який влітку 2004 року оголосив про продаж житлового будинку розмістивши на стенді Лозуватської сільської ради відповідне оголошення.

Узгодивши із власником житлового будинку ціну, за якою останній мав намір відчужити це нерухоме майно, позивачі погодилися придбати об`єкт продажу і у липні 2004 року передали ОСОБА_5 кошти за житловий будинок, в розмірі 2000,00 грн, а він у свою чергу передав позивачам у користування та володіння зазначене нерухоме майно.

Після смерті ОСОБА_5 було відкрито спадкову справу за №378, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №21330485 від 03.09.2009.

Спадщину прийняла його дочка ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги, що спадкоємиця не має наміру оформляти право власності на вказаний житловий будинок, не можуть бути підставою для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за позивачами, .

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду з приводу того, що позивачі з моменту користування спірним житловим будинком знали хто є власником, крім того заволоділи майном за волею власника, а отже знали, що заволоділи чужою річчю, тому їх володіння не призводить до набуття права власності незалежно від тривалості такого володіння. Позивачами не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а тому позивачі, не є добросовісними набувачами спірного житлового приміщення, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю, так як позивач в розумінні статті 344 ЦК України не є добросовісним набувачем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач у суді першої інстанції визнавала позовні вимоги, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, є необґрунтованим. Визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для задоволення позову.

За змістом частини четвертої статті 206 ЦПК України суд задовольняє позов у разі визнання його відповідачем тільки за наявності для того законних підстав, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Таким чином, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий

Судді: