РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Джос І.Ю.,

справа № 333/4033/20

провадження № 2/333/301/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Железняк Кранг Інга Вікторівна

відповідачі ОСОБА_2

-Каляушка Тетяна Іванівна

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Рогальський Володимир Миколайович.

Треті особи - ОСОБА_3

-Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Компанієць Ірина Юріївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Компанієць І.Ю., про визнання договору недійсним, в обґрунтування якого зазначила наступне.

23 березня 2018 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 був укладений договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Станом на 23 липня 2020 року за відомостями Державного реєстру права власності право власності на вказану квартиру зареєстровано по 1/3 часток за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Позивач вважає, що її право порушено з наступних підстав.

Так, вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року, який ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року залишено без змін, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 2 роки, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 282 600 грн. та на користь ОСОБА_3 300 000 грн. Зазначено, що до фактичного виконання рішення суду про стягнення із засудженого моральної шкоди захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , залишити без змін.

Тобто, договір дарування був укладений без мети створення реальних правових наслідків у вигляді переходу права власності, а задля формальної зміни статусу квартири з метою приховування від органів державної виконавчої служби, що завдало майнову шкоду позивачу.

Позивач просить: визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 23 березня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Компанієць І.Ю., за реєстрований у реєстрі за № 183.

Відзив на позовну заяву

02 вересня 2020 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому вказано, що існування ухвали суду про накладення у рамках досудового розслідування арешту на частину належної йому квартири він не знав, оскільки безпосередньо не був присутній під час розгляду клопотання та не отримував копію ухвали. Окрім цього, обіг майна під час укладення договору дарування 23 березня 2018 року не був обмежений, оскільки жодних відомостей щодо накладення арешту на майно не було. Щодо правових наслідків укладеного договору дарування, то після його укладення він почав проживати за адресою: АДРЕСА_3 , що фактично вказує на виконання сторонами договору дарування та відповідно настання його правових наслідків. Також він не намагається уникнути відшкодування шкоди, визначеної вироком суду, оскільки після проголошення вироку суду ним було сплачено на користь позивача 10 000 грн. на поховання загиблого до відкриття виконавчого провадження та після цього 12 000 грн. Також у процесі виконання вироку на підставі його заяви державним виконавцем визначено право на розстрочку виконання суми по 2 000 грн. щомісячно.

Відповідачем вказано, що позивач є неналежним, оскільки не доведено порушення прав в наслідок укладення договору купівлі продажу, а посилання позивача на висновок ВС у справі № 569/8789/15-ц від 16 червня 2020 року є недоречним, оскільки стосується визнання договору фіктивним.

Відповідь на відзив

17 вересня 2020 року до суду позивачем надано відповідь, в якій вказано, що необізнаність відповідача ОСОБА_2 про накладення арешту на частини квартири спростовується його присутністю при проголошення вироку суду від 28 лютого 2018 року. Також відповідачем не надано доказів щодо відсутності фактичного користування відчуженою за договором дарування квартирою та права власності на кв. АДРЕСА_4 . Окрім цього, внесені відповідачем суми на погашення цивільного позову не є співрозмірними з його сумами, окрім цього жодних рішення суду щодо розстрочку виконання заборгованості не було прийнято. Дії відповідача щодо відчуження квартири після проголошення вироку суду до набрання остаточним рішенням законної сили вказують на приховування майна.

Заперечення на відповідь на відзив

22 вересня 2020 року до суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення, які аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву.

Пояснення третьої особи

29 жовтня 2020 року до суду надані письмові пояснення від третьої особи ОСОБА_3 , в яких вказано про підтримання позовних вимог з підстав, аналогічним викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 03 серпня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на підставі договору від 23 березня 2018 року.

07 серпня 2020 року ухвалою суду позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи за укладеним договором від 23 березня 2018 року ОСОБА_2 .

Установлені судом фактичні обставини справи

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2018 року, який ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року залишений без змін, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортним засобом на два роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 282 600 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 300 000 грн. Зазначено, що до фактичного виконання рішення суду про стягнення із засудженого моральної шкоди захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_5 , який належить на праві власності ОСОБА_2 залишити без змін.

14 січня 2020 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 видані виконавчі листи.

23 березня 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був укладений договір дарування 1/3 частини квартир АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю., зареєстрований у реєстрі за № 183.

З матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування вбачається, що до приватного нотаріусу були надані:

-свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 13 березня 2006 року, видане Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради , відповідно до якого кв. АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності по 1/3 частин належить: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ;

-звіт про оцінку майна від 22 березня 2018 року;

-заява ОСОБА_2 , в якій він вказав, що його заява про укладення договору дарування частки квартири не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб;

-заява ОСОБА_2 , в якій він вказав, що особи, які могли б поставити питання щодо визнання права власності на майно відсутні.

За відомостями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 118148336 та № 118149469 від 23 березня 2018 року, вчиненої Приватним нотаріусом Компанієць І.Ю, за підставою формування довідки підготовка до посвідчення договору дарування, відомості з державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 були відсутні.

Згідно із довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 217548370 від 23 липня 2020 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності у 1/3 частина на підставі договору дарування від 23 березня 2018 року належить ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 13 березня 2006 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізькою міською ради по 1/3 частин ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Позиція суду та нормативно правове обґрунтування

Частинами 1-3 ст. 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Поряд із цим, цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 369/11268/16-ц колегія суддів дійшла до висновку, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що укладаючи договір дарування частини квартири відповідач ОСОБА_2 був обізнаний про наявність відносно нього вироку суду, який набув законної сили, яким з нього було стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 моральної шкоди, через що міг передбачати негативні наслідки для себе у випадку невиконання рішення суду в частині ймовірного звернення стягнення на арештоване майно. Суд приходить до висновку, що дії відповідача ОСОБА_2 порушили права позивача та третьої особи та були направлені на недопущення звернення стягнення на майно у разі наявності підстав, через що дії є недобросовісними та зводяться до зловживання правом, через що позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

У зв`язку із задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, тобто у рівних частинах по по 630, 60 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 203, 204, 215, 216, 717 ЦК України, , ст.ст.12, 13, 76, 81, 265, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Компанієць Ірина Юріївна, про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_6 від 23 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць Іриною Юріївною та зареєстрований в реєстрі за № 183.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , витрати по сплаті судового збору у розмірі по 630, 60 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 27 квітня 2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва