КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/9675/20

21 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Андрейчука Т.В., у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Механізатор-4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСББ «Механізатор-4» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Обслуговуванням мешканців та управління будинком за адресою: АДРЕСА_2 здійснює ОСББ «Механізатор-4» на підставі відповідних договорів із виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг.

Однак, ОСОБА_1 своєчасно та у повному обсязі не сплачував за надані йому житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період з 01 січня 2015 року до 01 червня 2020 року утворилася заборгованість у сумі 27 932,14 грн.

Посилаючись на те, що відповідач як власник квартири зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги, ОСББ «Механізатор-4» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2015 року до 01 червня 2020 року у сумі 27 932,14 грн., втрати від інфляції у сумі 7 468,21 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2 205,88 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року позов ОСББ «Механізатор-4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСББ «Механізатор-4» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2015 року до 01 червня 2020 року у сумі 37 606,24 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСББ «Механізатор-4» судовий збір у сумі 2 102,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 063,28 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16.03.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що він не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2013 року, відтак не є споживачем житлово-комунальних послуг, що були надані позивачем за період з 01 січня 2015 року до 01 червня 2020 року, тому підстави для стягнення з нього заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за вказаний період відсутні.

Вказував на те, що суд не встановив осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, тобто є реальними споживачами житлово-комунальних послуг та відповідно несуть обов`язок щодо оплати таких послуг.

Посилався на те, що судом першої інстанції було помилково включено до судових витрат кошти сплачені позивачем ТОВ «Київський центр права» як витрати на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСББ «Механізатор-4» просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні, адже саме на власника квартири покладено обов`язок щодо сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, який ним не виконаний, внаслідок чого, позивач має право на стягнення з відповідача суми основного боргу, інфляційних витрат та 3% річних.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСББ «Механізатор-4» - Білоног О.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Згідно зі статутом ОСББ «Механізатор-4» забезпечує і захищає права співвласників, дотримання ними своїх обов'язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом (п. 2.1 розділу ІІ статуту ОСББ «Механізатор-4»).

Пунктом 2 розділу ІІ статуту ОСББ «Механізатор-4» передбачено, що співвласник зобов`язаний зокрема своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує за житлово-комунальні послуги, допустив заборгованість з їх оплати, за період з 01 січня 2015 року до 01 червня 2020 року заборгованість становить 27 932,14 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСББ «Механізатор-4» надавались власнику квартири АДРЕСА_1 , у відповідача виник обов`язок оплатити ці послуги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог частини першої статті 1, частини першої статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, яка створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Відповідно до статті 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», є наступні: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги.

Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно надавши оцінку поданим доказам, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки відповідачем, як власником квартири АДРЕСА_1 , не дотримано обов`язку з утримання належної йому квартири та оплати житлово-комунальних послуг.

Непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності не звільняє ОСОБА_1 , як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані ОСББ «Механізатор-4».

Відповідачем не надано належних доказів на спростовування факту надання йому, як власнику квартири у багатоквартирному будинку, житлово-комунальних послуг ОСББ «Механізатор-4», або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості та компенсаційних виплат за несвоєчасну оплату комунальних послуг, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

Таким чином, ОСББ «Механізатор-4», яке створено власниками квартир в будинку АДРЕСА_2 з метою управління і забезпечення експлуатації нерухомого майна, фактично здійснювало управління вказаним житловим будинком та несло витрати по його утриманню, а відповідач, який є власником квартири АДРЕСА_3 у цьому будинку, не відмовлявся від житлово-комунальних послуг, отримував їх та не оплачував їх вартість, а тому наявні підстави для стягнення заявленої позивачем заборгованості.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно з урахуванням ст. 141 ЦПК України здійснив розподіл витрат, поклавши такі витрати на відповідача. Витрати на правову допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, є обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вказана справа можу бути віднесена до малозначної, та відповідно представником позивача може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу, а не лише адвокат як вважає відповідач.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильного висновку суду першої інстанції по суті спору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. Судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про наявність підстав для задоволення позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий: Судді: