Житомирський апеляційний суд
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/20066/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2015 року, яке ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" (далі - банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 кредитну заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом в сумі 76 477,13 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02 грудня 2014 року становить 1 151 471,25 грн., яка складається із: тіла кредиту в сумі 68 315,58 дол.США (еквівалент 1 028 587,59 грн.) та процентів за користування кредитом у суму 8 161,55 дол.США (еквівалент 122 883,67 грн.), а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 23 878,27 грн., яка складається із: 15 495,61 грн. пені за прострочення сплати тіла кредиту; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у сумі 8 382,66 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 30 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке було перейменоване в ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 (далі - позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 175 000 дол.США зі сплатою процентів за користування кредитом за процентною ставкою 19,5% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту - 30 березня 2018 року. З метою забезпечення виконання основного зобов`язання між банком і ОСОБА_2 , а також між банком і ОСОБА_3 30 березня 2007 року укладені відповідно два договори поруки №№0/п1;0/п. За умовами договорів поруки поручителі зобов`язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Позичальник своїх зобов`язань у повному обсязі не виконав, щомісячно кредит не погашав, проценти за користування кредитом не сплачував, у зв`язку з чим допустив зазначену вище заборгованість. Відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, але вони залишені без належного реагування.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь банка заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30 березня 2007 року в сумі 76 477,13 дол. США, що за курсом НБУ станом на 02 грудня 2014 року становить 1 151 471,25 грн., та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 23 878,27 грн. Також стягнуто з відповідачів у рівних частках на користь позивача судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що після 15 квітня 2015 року не отримувала жодних повісток чи повідомлень від суду, а тому була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.ст.27,31 ЦПК України, а саме: заперечувати проти позову та надавати докази. Наполягає на тому, що у заяві про перегляд заочного рішення вона посилалася на порушення позивачем строку позовної давності, але її твердження суд залишив поза увагою. Окрім того, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), та і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Позичальник почав порушувати умови кредитного договору з 05 лютого 2014 року та не виконав вимог про дострокове погашення заборгованості перед банком, саме з цієї дати у банка виникло право пред`явити вимоги до поручителів щодо погашення заборгованості. Всупереч частини четвертої ст.559 ЦК України банк протягом шести місяців від настання строку на пред`явлення вимоги не пред`явив до поручителів вимог про сплату кредитної заборгованості, а тому, на думку скаржника, 05 серпня 2014 року порука припинилася. Також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредиторів, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) при погашенні боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою ст.1050 ЦК України. Тобто, банк пропустив строк позовної давності, а тому в цій частині позовних вимог мало бути відмовлено. Доводами апеляційної скарги є також те, що ухвала суду про призначення судової бухгалтерсько-економічної експертизи фактично не виконана не з її вини, хоча суд фактично визнав однобокість доказів банку та дійшов до висновку про необхідність проведення експертизи.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року було скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог банка до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову до поручителів, оскільки в силу положень частини четвертої ст.559 ЦК України порука припинилася.

Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року рішення Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року скасовано, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зробив висновок про те, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Не надана оцінка обставинам, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань щомісяця, рівними частинами (шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком), а за договорами поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, та не з`ясовано, за якими платежами порука припинилася, а за якими ще діє, чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем.

Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судове рішення, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (зі змісту частини п`ятої ст.411 ЦПК України).

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, зазначених у ній. Заявив клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року №1381-ІХ.

Представник банка наполягав на розгляді справи, заперечив проти чергового відкладення розгляду справи та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_2 повідомлена особисто з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечує фіксацію виклику. ОСОБА_1 повідомлений за допомогою SMS-повідомлення та оголошення про виклик до суду розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачі клопотань про відкладення розгляду справи до суду не спрямовували.

Відповідно до ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги, зміст заявлених позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, а не звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року №1381-ІХ, яким внесені доповнення до Закону України «Про споживче кредитування», та за яким у разі наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України в частині стягнення з поручителя ОСОБА_3 у солідарному порядку з позичальником на користь банка кредитної заборгованості, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга в оскарженій частині підлягає до часткового задоволення.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині іншого поручителя та позичальника, якщо права та обов`язки не є дотичними до прав та обов`язків поручителя ОСОБА_3 .

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 30 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 (позичальник) укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у розмірі 175 000 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 19,5% річних, із кінцевим терміном повернення кредиту - 30 березня 2018 року.

Зокрема, на забезпечення виконання основного зобов`язання 30 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 0/п, відповідно до умов якого остання взяла на себе обов`язок нести перед банком солідарну з позичальником відповідальність за невиконання ним зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом підтверджено, що станом на 02 грудня 2014 року позичальник неналежно виконував зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом та останній платіж здійснив 05 лютого 2014 року, у зв`язку із чим станом на 02 грудня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 76 477,13 дол. США (еквівалент на час розрахунку 1 151 471,25 грн.), яка складається із: тіла кредиту в сумі 68 315,58 дол.США (еквівалент 1 028 587,59 грн.) та процентів за користування кредитом у суму 8 161,55 дол.США (еквівалент 122 883,67 грн.), а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 23 878,27 грн., яка складається із: 15 495,61 грн. пені за прострочення сплати тіла кредиту; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у сумі 8 382,66 грн. Висновок експерта за результатами проведеної судово-економічної експертизи від 03 січня 2017 року №391/16-25 підтверджує правильність розрахунку заборгованості здійсненої банком (а.с. 44-68, т. 3).

Пунктом 1.4 договору поруки від 30 березня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_3 , передбачено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно з пунктом 1.3 зазначеного договору поруки поручитель відповідає за виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник.

Відповідно до пункту 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на десятий робочий день з дати відправлення йому такої вимоги.

Пунктом 3.1 договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Окрім того, судом встановлено, що кредитор і позичальник визначили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту - 30 березня 2018 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. За таких обставин, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Останній платіж ОСОБА_1 було вчинено 05 лютого 2014 року.

Згідно з графіком погашення кредиту, який включає в себе фіксовану суму щомісячного погашення кредиту, до якого входить тіло кредиту і проценти, наступна проплата за кредитним договором мала б відбутись 28 лютого 2014 року, проте позичальник припинив погашати кредит.

Пунктом 11.1 розділу 11 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що у випадку настання обставин, передбачених, зокрема, п.5.5 (порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів більше ніж на один місяць) банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів. Направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Вимога про погашення заборгованості від 03 жовтня 2014 року була направлена банком 06 жовтня 2014 року, а отримана 08 жовтня 2014 року (а.с.55,57,193-194 т.1). У вимозі зазначено, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги (повідомлення) про дострокове повернення кредиту, банк змушений вимагати виконання зобовязань позичальника, а саме: сплати банку заборгованості по поверненню суми кредиту в повному обсязі (тіла простроченого та дострокового), а також нарахованих процентів. Отже, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, оскільки заявив вимоги про дострокове повернення частини тіла, що залишилося та сплату процентів, а тому строк виконання основного зобов`язання настав на 32 день з дня отримання цієї вимоги, тобто строк виконання основного зобов`язання настав 09 листопада 2014 року. Банк звернувся до суду із позовом 26 грудня 2014 року (а.с.59 т.1).

Вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання нею солідарно з позичальником ОСОБА_1 зобов`язання за договором пред`явлено банком в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), а тому порука не припинилася за період з 09 травня 2014 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18).

За умовами спірного кредитного договору позичальник ОСОБА_1 , а відтак і поручитель ОСОБА_3 , узяли на себе зобов`язання повертати суму кредиту рівними частинами щомісяця, в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (щомісячними платежами).

Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 30 березня 2007 року позичальник зобов`язується повертати кредит шляхом щомісячної сплати платежів у розмірі 1 325,76 дол. США в терміни, встановлені графіком погашення кредиту.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Із аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука не припинилася, починаючи із 09 травня 2014 року, а тому поручитель ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність із позичальником ОСОБА_1 за період із 09 травня 2014 року до 09 листопада 2014 року щодо простроченого тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені, а також дострокового тіла кредиту, що разом складає: тіло кредиту в сумі 68 315,58 дол. США, проценти за користування кредитом у сумі 3 444,47 дол. США та пеню у сумі 1 644,61 грн. (за порушення строків щодо сплати тіла та процентів).

Порука відносно кредитної заборгованості, яка склалася за період із 30 березня 2007 року по 08 травня 2014 року, припинилася, а тому за цей період у стягненні процентів за користування кредитом (4 717,08 дол.США), а також пені (22 233,66 грн.) із поручителя ОСОБА_3 у солідарному порядку з позичальником банку слід відмовити.

Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу, що почався після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником ОСОБА_1 обов`язку з внесення чергового платежу обчислено окремо щодо кожного простроченого платежу. Невнесені до моменту звернення позивача до суду щомісячні платежі стягнуті у межах позовної давності, перебіг якої визначено за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд рішення суду першої інстанції в частині стягнення з поручителя ОСОБА_3 у солідарному порядку з позичальником ОСОБА_1 кредитної заборгованості скасовує, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ухвалює в цій частині нове судове рішення, яким стягує у солідарному порядку з поручителя ОСОБА_3 та позичальника ОСОБА_1 кредитну заборгованість за період із 09 травня по 09 листопада 2014 року, яка складається із: тіла кредиту в сумі 68 315,58 дол. США, процентів за користування кредитом у сумі 3 444,47 дол. США та пені у сумі 1 644,61 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 у солідарному порядку з позичальником на користь ПАТ "УкрСиббанк" кредитної заборгованості за період із 30 березня 2007 року по 08 травня 2014 року відмовляє у зв`язку з припиненням поруки.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на ОСОБА_3 пропорційно до задоволених на користь банка вимог, тобто в сумі 1 148,33 грн. судового збору, а судовий збір, що понесений ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги, покладається на банк пропорційно до відмовлених вимог, тобто в сумі 229,94 грн.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 30 березня 2007 року №0 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (, м.Київ, вул. Андріївська, 2/12) кредитну заборгованість за період із 09 травня по 09 листопада 2014 року, яка складається із: тіла кредиту в сумі 68 315,58 дол. США, процентів за користування кредитом у сумі 3 444,47 дол. США та пені у сумі 1 644,61 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" кредитної заборгованості за період із 30 березня 2007 року по 08 травня 2014 року відмовити у зв`язку з припиненням поруки.

Також скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (, м.Київ, вул. Андріївська, 2/12) 148,33 грн. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (, м.Київ, вул. Андріївська, 2/12) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 229,94 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 30 квітня 2021 року.