У Х В А Л А

18 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 760/1323/21

провадження № 61-16285ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Омеляном Ігорем Володимировичем, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Іванов Володимир Володимирович, про відшкодування моральної та майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної та майнової шкоди у розмірі 24 984,00 грн.

Позов обгрунтований тим, що 08 листопада 2019 року він рухався на власному транспортному засобі марки «Кіа Sportage», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Києві на проспекті Валерія Лобановського від Севастопольської площі в напрямку вул. Похилої на дорозі з трьома смугами руху, де крайня права смуга є смугою для маршрутних транспортних засобів. Він здійснював рух у середній смузі.

Під час зміни напрямку руху у крайню праву смугу та перетинанні переривчастої лінії, що відокремлює смугу для маршрутних транспортних засобів, для повороту праворуч на вул. Похилу, його зупинив інспектор управління патрульної поліції Іванов В. В., який повідомив, що він здійснив виїзд на смугу для маршрутних транспортних засобів, чим порушив Правила дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення.

Після цього інспектором була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення згідно із частиною третьою статті 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Постанова складена у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціального технічного пристрою у вигляді чека.

Не погоджуючись із цією постановою позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 08 листопада 2019 року серії ЕАК № 1721880.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, визнано незаконною постанову у справі про адміністративне правопорушення від 08 листопада 2019 року, серія ЕАК № 1721880, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та скасовано її. Справа про адміністративне правопорушення закрита.

Вважає, що через неправомірні дії працівників патрульної поліції, які незаконно притягнули його до адміністративної відповідальності, позивач не міг в свій робочий час працювати, а тому йому завдано збитки у вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2019 рік він отримав дохід у розмірі 1 058 136,11 грн.

Зазначає, що його дохід за одну годину становить 714,00 грн.

Просив стягнути з Департаменту патрульної поліції на його користь 24 984,00 грн в рахунок відшкодування шкоди шляхом безспірного списання коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області, з яких: 22 270,00 грн - моральна шкода; 2 000,00 грн майнова шкода у вигляді реальних збитків; 714,00 грн - майнова шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року, в позові відмовлено.

Ухваливши рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт скасування судом постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності інспектора управління патрульної поліції відповідно до статті 1176 ЦК України, а тому не має обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, позивачу завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню.

Відмовивши у стягненні з відповідачів на користь позивача упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 через адвоката Омеляна І. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.

Предметом спору у справі є відшкодування шкоди, відшкодування витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу, стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди. Ціна позову становить 24 984,00 грн.

Отже, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн).

Справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для учасника справи та суспільний інтерес.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки не зазначив які саме проблемні, засадничі питання права не дослідженні та потребують висновків Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обґрунтування виняткового значення, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд зазначає, що «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить жодних аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи про відшкодування шкоди. Предмет спору не стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Омеляном Ігорем Володимировичем, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Іванов Володимир Володимирович, про відшкодування моральної та майнової шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко