Справа № 459/1359/18
Провадження № 4-с/459/16/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М. В.

при секретарі Мандрик І. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Червоноградського МВ ДВС Західного МУ МЮ (м.Львів) Дегтярьової Р. О., -

в с т а н о в и в:

12.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Червоноградського МВ ДВС Західного МУ МЮ (м. Львів) Дегтярьової Р. О. щодо вчинення нею розрахунку заборгованості по аліментах з доходів від підприємницької діяльності від 16.03.2021р.; визнати такий розрахунок від 16.03.2021р. незаконним та скасувати його; а також просить зобов`язати державного виконавця усунути допущені порушення та надати новий вірний розрахунок заборгованості по аліментах.

В обґрунтування скарги вказує на те, що на виконанні Червоноградського МВ ДВС Західного МУ МЮ (м.Львів) перебуває виконавче провадження №56495302 з виконання судового наказу від 18.05.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2008 р. н., ОСОБА_1 , 2012 р. н., ОСОБА_4 , 2014 р. н. у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04.05.2018р. і до досягнення дітьми повноліття. Скаржник зазначає, що аліменти стягуються з його пенсії, регресних виплат по професійному захворюванню та із доходу від підприємницької діяльності. До 01.07.2019р. скаржник, як підприємець, перебував на спрощеній системі оподаткування і заборгованість по аліментах розраховувалася відповідно до ч.2 ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, з чим повністю він згідний. Проте, з 01.07.2019р. він перейшов на загальну систему оподаткування і тому вважає, що з цього часу державний виконавець не вправі була нараховувати таку заборгованість виходячи з середнього заробітку даної місцевості, а повинна була нараховувати із його чистого доходу, як передбачає ч.1 ст.195 СК України. У зв`язку із цим, скаржник звернувся до державного виконавця із заявою про проведення перерахунку заборгованості, зважаючи на вищевикладені обставини і 01.04.2021р. отримав, надісланий останньою розрахунок заборгованості від 16.03.2021р. Скаржник із даним розрахунком незгідний, вважає, що державний виконавець здійснила розрахунок виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і визначила заборгованість по аліментах у розмірі 50% від загального розміру прожиткового мінімуму на 3-х дітей, а при розрахунку врахувала тільки його доходи від підприємницької діяльності без урахування усіх інших його доходів, що, на думку, скаржника суперечить чинному законодавству України. У зв`язку із цим, вважає таких розрахунок заборговасті по аліментах від 16.03.2021р. незаконним та просить його скасувати.

13.04.2021р. вищевказана скарга була призначена до судового розгляду на 22.04.2021р. з участю сторін.

20.04.2021р. від державного виконавця надійшли письмові заперечення на скаргу, в яких вона просила відмовити у її задоволенні. Державний виконавець підтвердила, що на виконанні Червоноградського МВ ДВС Західного МУ МЮ (м.Львів) перебуває виконавче провадження АСВП №56495302 з виконання судового наказу, виданого 18.05.2018р. Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення аліментів. Повідомила, що 29.05.2018р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку було скеровано для виконання та для відома всім сторонам виконавчого провадження, а 08.06.2018р. були винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 24.02.2021р. до державного виконавця надійшла заява боржника ОСОБА_1 про здійснення перерахунку заборгованості по аліментах з доданою довідкою ГУ ДФС у Львівській області та податковою декларацією, з якої вбачалося, що сума чистого доходу ОСОБА_1 за 2020 рік становить 20672,10 грн. Відтак, державний виконавець здійснила перерахунок заборгованості, виходячи із наданої їй заяви і податковї декларіції і встановила, що така сума аліментів суперечить чинному законодавству України, а саме п.2 ст. 182 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, провела розрахунок виходячи із прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відтак, виходячи із вищенаведеного державний виконавець просить відмовити у задоволенні скарги.

22.04.2021р. у судове засідання не з`явилися скаржник ОСОБА_1 та третя особа стягувач ОСОБА_2 . Третя особа ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що просить відмовити скаржнику у задовленні скарги. З`явилися у судове засідання представник скаржника та державний виконавець Дегтярьова Р. О., які надали свої усні пояснення. Проте, у судовому засіданні була оголошена перерва до 23.04.2021р. за клопотанням представника скаржника ОСОБА_5 для надання письмових пояснень на заперечення державного виконавця.

23.04.2021р. представник скаржника ОСОБА_5 та державний виконавець в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Окрім цього, представник скаржника подав письмові пояснення на підтримку обгрунтованості скарги ОСОБА_1 , у яких зазначив, що скаргу підтримує та просить її задовольнити. У даних поясненнях представник скаржника наголосив на тому, що позиція державного виконавця з приводу того, що розмір заборгованості визначається з кожного доходу окремо, а не з усіх його доходів є помилковою, оскільки норми Інструкції не регулюють порядку визначення розміру аліментів, який врегульовано СКУ, а встановлюють процедуру їх стягнення, якщо боржник отримує заробіток (доходи) у різних місцях, що і здійснюється державним виконавцем, а тому вважає, що відповідні доводи виконавця не можуть бути підставою для розрахунку індивідуального розміру аліментів по кожному доходу окремо.

Ухвалою суду від 23.04.2021р. розгляд справи було відкладено до 07.05.2021р., явку державного виконавця визнано обов`язковою.

07.05.2021р. в судове засідання з`явився представник скаржника та державний виконавець. Адвокат Острик надав суду свої пояснення, аналогічні з викладеними письмово. Державний виконавець додатково, до наданих раніше своїх пояснень, зазначила, що 18.06.2021р. була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, яка була надіслана для виконання в органи та установи, де боржник отримує доходи. Також державний виконавець зауважила, що в розрахунку заборгованості від 16.03.2021р. в третій колонці «Сума заробітньої плати та інших доходів боржника…» вказана загальна сума прожиткового мінімуму для трьох дітей, а не сума доходу. Сума доходу боржника у зазначений період не вказана зовсім. Окрім цього, вона зауважила, що при розрахунку заборгованості вона враховувала тільки дохід від підприємницької діяльності, а не сукупний дохід боржника.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, і визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За правилами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 74 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, та встановлено, що належним способом захисту прав сторони виконавчого провадження є звернення зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця, що виникають із відносин щодо примусового виконання рішень.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Червоноградського МВ ДВС Західного МУ МЮ (м. Львів) перебуває виконавче провадження АСВП №№56495302 з виконання судового наказу від 18.05.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2008 р. н., ОСОБА_1 , 2012 р. н., ОСОБА_4 , 2014 р. н. у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04.05.2018р. і до досягнення дітьми повноліття.

29.05.2018р. державний виконавець винесла постанову, якою відкрила вищевказане виконавче провадження (а.с.10).

18.06.2018р. державний виконавець винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 являється фізичною особою підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.13), а також одержує страхові виплати та пенсію по інвалідності (а. с. 11-12). Саме із цих доходів стягуються аліменти.

До 30.09.2019р. скаржник, як підприємець, знаходився на спрощеній системі оподаткування і заборгованість по аліментах розраховувалася відповідно до ч.2 ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З 01.07.2019р. він перейшов на загальну систему оподаткування, що підтверджується листом ГУ ДПС у Львівській області №1066/АП/13-01-72-02-08 від 12.02.2021р. (а.с.22).

У зв`язку із цим, 25.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про проведення перерахунку заборгованості (а. с. 21), в якій повідомив державного виконавця про вищевказані зміни, надав підтверджуючі документи та вказав, що з 01.07.2019р. державний виконавець не вправі нараховувати заборгованість по аліментах виходячи з середнього заробітку даної місцевості, а повинен її нараховувати із його чистого доходу, як передбачає ч.1 ст.195 СК України. Тому просив провести перерахунок заборгованості по аліментах.

На виконання такої заяви боржника державний виконавець надала розрахунок заборгованості від 16.03.2021р. (а. с. 25), у якому вказала, що розрахунок заборгованості з 01.07.2019р. по 01.03.2021р. проведений відповідно до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Скаржник із даним розрахунком незгідний, вважає, що державний виконавець здійснила розрахунок виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і визначила заборгованість по аліментах у розмірі 50% від загального розміру прожиткового мінімуму на 3-х дітей, а при розрахунку врахувала тільки його доходи від підприємницької діяльності без урахування усіх інших його доходів. У зв`язку із цим, вважає такий розрахунок заборгованості по аліментах від 16.03.2021р. незаконним.

Ч.4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, подання заяви стягувачем або боржником.

Згідно з ч.1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до п.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Дослідивши розрахунок заборгованості від 16.03.2021р. та заслухавши пояснення державного виконавця, надані в судовому засіданні, судом встановлено, що при проведенні даного розрахунку державний виконавець взяла до уваги суму доходу від підприємницької діяльності ОСОБА_1 за 2020 рік, яка становила 20672,10 грн., що підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2020 рік (а. с. 23). Державний виконавець здійснила розподіл вказаного доходу за рік помісячно (тобто суму доходу розділила на 12 місців) і встановила, що середня сума доходу за місяць становила 1722,67 грн. Оскільки, відповідно до судового наказу, розмір аліментів з боржника становить Ѕ частини доходу щомісячно, державний виконавець розрахувала суму аліментів наступним чином: 1722,67 : Ѕ = 861,33 грн розмір аліментів на трьох дітей, тобто на одну дитину розмір аліментів становив би 287,11 грн (861,33 : 3 = 287,11 грн). Проте, державний виконавець вважала, що така сума аліментів суперечить чинному законодавству України, а саме п.2 ст. 182 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку із цим, вона провела розрахунок виходячи із прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і в колонку «Сума заробітної плати та інших доходів боржника» з липня 2019р. зазначала не суму сукупного доходу, який отримував боржник, а 50% від загального розміру прожиткового мінімуму на 3-х дітей. Відтак, який сукупний дохід отримував боржник у період з 01.07.2019р. по час проведення розрахунку із розрахунку заборгованості від 16.03.2021р. не зрозуміло. Окрім цього, державний виконавець в судовому засіданні зазначила, що розмір аліментів визначається не з усіх доходів боржника, а з кожного доходу окремо, зіславшись при цьому, на ч. 2 п.2 Розділу XVI Інструкції з організації примусово виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (надалі Інструкція) який передбачає, що у разі якщо боржник отримує заробіток (доходи) у різних місцях, відрахування аліментів із кожного виду виплат здійснюється за окремими постановами про звернення стягнення на доходи боржника згідно з розміром утримання, визначеним виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч Інструкції державний виконавець не винесла три постанови про звернення стягнення на доходи боржника, а винесла лише одну від 18.06.2018р. (а. с. 83).

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлення мінімального розміру аліментів є законодавчою гарантією для забезпечення належного утримання дитини. Мінімальний розмір аліментів застосовується, якщо визначена, в даному випадку частка заробітку (доходу), яка стягується з боржника, буде меншою за такий мінімальний розмір.

У даній справі судом було визначено розмір аліментів в частці (1/2) від усіх видів доходу і тільки у випадку його недостатності державному виконавцеві необхідно було стягувати аліменти у виді відсоткового відношення до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із оскаржуваного розрахунку заборгованості встановити чи частка заробітку (доходу), яка підлягає до стягнення з боржника, є меншою чи більшою за мінімальний розмір, встановлений СК України не є можливим, оскільки державний виконавець зовсім не вказала такі дані в розрахунку, а в поясненнях вказала на те, що даний розрахунок провела приймаючи до уваги тільки дохід від підприємницької діяльності, а не сукупний дохід боржника.

Позиція державного виконавця, що розмір аліментів визначається не з усіх доходів боржника, а з кожного доходу окремо є безпідставною і тому суд вважає, що державний виконавець не повинна була при наявності декількох джерел доходів у боржника обраховувати розмір аліментів виходячи із «50 відсотків прожиткового мінімуму» по кожному джерелу доходу, оскільки, як вказано в рішенні суду про стягнення аліментів і в СК України, розмір аліментів визначається в єдиній частці від усіх видів доходу, а не в частці від окремого джерела доходів.

Відтак, суд дійшов висновку, що такі дії державного виконавця є неправомірними, оскільки відповідно до ч.1 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу). А державний виконавець, всупереч даній нормі, взяла до уваги тільки дохід від підприємницької діяльності, а не сукупний дохід скаржника ОСОБА_1 , тобто інші доходи боржника (пенсію та страхові виплати) в дохід боржнику не врахувала, що призвело про проведення неправильного розрахунку заборгованості по аліментах.

Окрім цього, державним виконавцем неправильно визначено загальний розмір прожиткового мінімуму на трьох дітей, оскільки нею не враховате те, що одна дитина не досягла віку 6 років, а виконавець взяла до уваги прожитковий мінімум для дітей від 6 років до 18 років і помножила на трьох дітей, що призвело до неправильного розміру аліментів, що підлягає до стягнення.

Таким чином, вимога про скасування розрахунку заборгованості по аліментах від 16.03.2021р. є правомірною та підлягає до задоволення.

Нормою ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярьової Руслани Олегівни щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_1 від 16.03.2021 року та скасувати такий розрахунок.

Зобов`язати державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярьову Руслану Олегівну усунути допущені порушення та надати ОСОБА_1 новий розрахунок заборгованості по аліментах з урахуванням висновків, викладених в даній ухвалі.

Роз`яснити державному виконавцю Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Дегтярьовій Руслані Олегівній обов`язок, що встановлений ст. 453 ЦПК України, повідомити суд і скаржника про результати виконання ухвали не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 12.05.2021р.

Суддя: М. В. Мельникович