Справа № 234/977/21
Провадження № 2/234/1918/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

при секретарі Хоменко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.05.2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. За час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 він постійно турбувався про сім`ю, її матеріальне забезпечення, постійно працював, не витрачав кошти у супереч інтересам сім`ї. 07.10.2020 року шлюб було розірвано рішенням Краматорського міського суду і зобов`язано його сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 . 26.01.2017 року, за його зароблені кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 , в якій на даний час мешкають ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і яка належить на праві власності ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу позивач мешкає разом зі своїми батьками, що спричиняє йому побутові незручності і лишає його права розпоряджатися майном, що було придбане під час шлюбу з ОСОБА_4 . Позивач пропонував відповідачці поділити спільне сумісне майно за взаємною згодою, однак остання відмовилась.

Просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Полякових квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири, стягнути з відповідачки на його користь судові витрати у розмірі 8000,00 грн., у тому числі судовий збір у сумі 3200,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн., проведення оцінки майна у сумі 800,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шиянь А.О. позовні вимоги підтримав, підтвердив доводи зазначені у відповіді на відзив, відповідно до якої зазначив, що у своєму відзиві відповідачка визнає позовні вимоги в частині поділу сумісного майна та просить закрити провадження у справі у зв`язку із визнанням позовних вимог і не визнає вимоги в частині стягнення судових витрат, та просить покласти судові витрати повністю на позивача у зв`язку із відсутністю спору. Щодо розподілу судових витрат зазначив наступне: відповідач посилаючись на вимоги ч.1 ст.142 ЦПК України, знов зазначає підстави для закриття справи на підставі затвердження мирової угоди, але жодних дій, відповідно до вимог ст.207 ЦПК України не вчинила і тому не вірно тлумачить норми ЦПК України. Теж саме стосується і посилання відповідача на п.3,4 ч.3 ст. 141 ЦПК України, в яких зазначено питання що враховуються судом при вирішення питання про розподіл судових витрат, при тому що відповідач ще не приймала участі у судовому засіданні та оцінку і критерії сумлінної поведінки відповідача може надати тільки суд за результатами розгляду справи. Посилання на ч.9 ст.141 ЦПК України також вважає безпідставним, оскільки на теперішній час зловживання процесуальними правами з боку позивача не було, а звернення до суду з позовною заявою є правом кожної особи, права якої були порушені.

Щодо строків подання відзиву на позовну заяву. В ухвалі суду від 16.02.2021 року про відкриття провадження у справі було визначено дату розгляду справи 04.03.2021 року та надано відповідачу строк п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали суду про відкриття провадження. Відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 01.03.20201 року і повинна була до 16.03.2021 року включно направити відзив суду і позивачу відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України. Але натомість до відзиву приєднано листок непрацездатності адвоката Хижняка М.В., згідно з яким він хворів з 15.03.2021 року до 21.03.2021 року і клопотання самого відповідача від 27.03.20201 року про поновлення строку подачі відзиву. При цьому, як стало відомо, адвокат Хижняк М.В. був представником відповідача у процесі про розірвання шлюбу між позивачем і відповідачем і тому зовсім не зрозуміло, чому до 15.03.20201 року відповідачем за участю адвоката не було підготовлено відзив і не надано його до суду і позивачу.

З урахуванням викладеного вважає, що відзив відповідача не відповідає фактичним обставинам справи, не містить ознак примирення, складений і направлений до суду з порушенням вимог ЦПК України і тому не може бути прийнятим судом до уваги.

В судовому засіданні представник відповідачки адвокат Хижняк М.В. позовні вимоги визнав частково, крім того, підтвердив доводи зазначені у відзиві та обставини у зв`язку з якими було подано відзив з клопотанням про поновлення строків подачі відзиву. Крім того, пояснив, що позовні вимоги в частині поділу квартири у рівних частках визнає, проте щодо стягнення судових витрат зазначає наступне: позивач заявляє претензію на 1/2 частку квартири, тобто позов стосується права власності не на всю квартиру, а на її половину. Ціна позову визначена позивачем в розмірі 320000 грн., що відповідає вартості цілої квартири (підтверджується висновком про вартість об`єкту нерухомого майна доданим до позовної заяви). Від вказаної вартості позивачем і сплачено судовий збір у розмірі 3200 грн., який він просить стягнути з відповідачки. Вважає, що останнім не вірно визначено ціну позову, вона повинна складати вартість 1/2 частки квартири - 160 000 грн. Відповідно розмірі судового збору повинен складати 1600 грн, і позовна вимога про стягнення з відповідачки 3200 грн. судового збору є необґрунтованою та не відповідає нормі законодавства, а отже не може бути задоволено. Ст. 142 ч. 1 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачка визнає позовні вимоги, то половина, від правильно визначеного розміру судового збору, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Приписами п. 3,4 ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин. Позивачем не надано суду жодного доказу про скоєння жодних дій, спрямованих на досудове врегулювання спору мирним шляхом.

До подання позову, при розгляді питання про розірвання шлюбу, позивач, в присутності представника, підіймав питання розділу майна, намагався з цього приводу затягувати розлучення. ОСОБА_3 було доведено порядок укладання угоди про поділ квартири і запропоновано звернутися до нотаріуса, підготувати всі необхідні документи і призначити дату її підписання. Жодних дій, спрямованих на реалізацію вказаної пропозиції, ним зроблено не було.

Замість цього він, не зрозуміло заради чого, звернувся до адвоката та суду, витратив гроші на оцінку майна, на правничу допомогу та на оплату судового збору. З урахуванням викладеного просить суд позовні вимоги в частині поділу в рівних частках сумісного майна задовольнити, судові витрати у повному обсязі покласти на позивача.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16.02.2021 року, провадження про справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.05.2011 року, який 07.10.2020 розірвано згідно рішення Краматорського міського суду Донецької області (а.с. 35).

В період шлюбу ОСОБА_4 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 26.01.2017, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Басенко К.М., зареєстрованим у реєстрі № 190 (а.с. 17-19).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . (а.с. 28)

Ринкова вартість квартири станом на 25.01.2021 згідно висновку ПП "Центр Економічного Аналізу та Експертизи" від 25.01.2021 складає 320000,00 грн. (а.с. 9-13).

Згідно п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України до Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Сімейного кодексу України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини 2 статті 364 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11 (далі Постанова)).

Зі змісту пунктів 23, 24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до пункту 30 зазначеної постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України.

Згідно частин 1, 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Таким чином, заява про визнання відповідачкою позову не може свідчити про те, що між сторонами відсутній спір, а тому суд не має визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі відповідно до статті 255 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу відповідачем придбано нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи доведеність обставин придбання спірної квартири в період перебування сторін в офіційно зареєстрованому шлюбі, будь-якої домовленості між співвласниками нерухомого майна щодо його поділу з відступленням від рівності часток судом не встановлено, заяву відповідачки про визнання позову, тому суд приходить до висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частині квартири кожному.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору у сумі 3200,00 грн., понесених витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн., витрат на проведення оцінки майна у сумі 800,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій позасудовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 22.12.2020 року укладеного між адвокатом Шиянь А.О. та ОСОБА_3 , адвокат надає клієнту правову допомогу.

З опису робіт, виконаних адвокатом вбачається, що адвокатом було проведено консультацію позивача, витребувано Витяг про право власності на квартиру, витребувано оцінку майна, виготовлено копії документів, підготовлено позовну заяву і спрямовано її до суду. (а.с. 7)

Квитанцією до прибуткового касового ордеру від 27.01.2021 року підтверджується сплата ОСОБА_3 послуг адвоката в розмірі 4000,00 грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордеру від 25.01.2021 року підтверджується сплата ОСОБА_3 витрат з оцінки спірного майна у сумі 800,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. та витрат з оцінки спірного майна у сумі 800,00 грн.

Крім того, суд враховує неправильність визначення позивачем ціни позову у розмірі 3200,00 грн.

Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3200,00 (1 % від ціни позову, який вирахувано від вартості квартири). Оскільки позовні вимоги стосуються лише визнання права власності за позивачем у розмірі 1/2 частки квартири позивач мав сплати 1% від вартості 1/2 частки спірної квартири, а саме 1600,00 грн.

Втім, позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж необхідно було сплатити, у зв`язку з чим, він може повернути надміру сплачений судовий збір.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 800,00 грн. а інші 50% судового збору (800,00 грн. відповідно) стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 109, 141, 263, 264, 265, ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68-70 СК України, ст. 372 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м.Краматорську Донецької області (, що розташоване за адресою: 84313, Донецька область, м.Краматорськ, пр-т Миру, буд.7-А) повернути ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , половину суми судового збору у розмірі 800 (вісімсот) гривень, сплаченого згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0..1 від 27 січня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , витрати на правову допомогу у розмірі - 4000 грн., та витрати на проведення оцінки майна у розмірі 800 грн.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було врученим у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено та проголошено 26.04.2021 року о 08-00 годині.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області Ю.О. Сухоручко