УХВАЛА

19 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 405/3360/18

провадження № 22-ц/4809/1398/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О.Л., Мурашко С.І.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2019 року у цивільній справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2019 року позовні вимоги задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 9969,94 грн, індекс інфляції в сумі 2836,11 грн та 3% річних у розмірі 532,94 грн, всього 13338,99 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі скаржником було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2019 року.

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 10 вересня 2021 року з наведених у ній підстав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть вважатися поважними у розумінні положень процесуального закону; апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху; запропоновано скаржнику у строк, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, докази на підтвердження своїх доводів. Крім того, скаржнику роз`яснено положення п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, а також відповідні процесуальні наслідки невиконання у встановлений строк вимог зазначеної ухвали апеляційного суду.

У межах строку, встановленого судом в ухвалі від 10 вересня 2021 року, скаржником подано до апеляційного суду заяву щодо усунення недоліків апеляційної скарги, додатками до якої вказано заяву про поновлення строків на подання апеляційної скарги та квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2643,00 грн.

У заяві про поновлення строків на подання апеляційної скаргиОСОБА_1 зазначає,що 15 червня 2018 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; 29 жовтня 2018 року до суду була надана заява відповідача про застосування до позову строків позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог; 29 січня 2019 року судом першої інстанції прийнято рішення про задоволення позову; 09 січня 2020 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень опубліковано вступну і резолютивну частини рішення, з якої відповідач дізнався про прийняте рішення, проте не міг його оскаржити у зв`язку з відсутністю складеного повного тексту рішення; 27 липня 2020 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень було опубліковано повний текст рішення суду від 29 січня 2019 року. Про наявність повного тексту рішення суду відповідач дізнався наприкінці травня 2021 року та оскільки не отримав копію рішення поштою, звернувся безпосередньо до Ленінського районного суду м. Кіровограда та 09 червня 2021 року отримав копію оскаржуваного рішення.

З посиланням на ст. 272 ЦПК України відповідач наголошує, що отримав копію оскаржуваного судового рішення лише 09 червня 2021 року у приміщенні суду, надавши відповідну розписку. Зауважує, що відповідно до окремої ухвали Верховного суду від 23 січня 2019 року у справі №761/15565/16-ц, судове рішення, повернуте з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», не вважається врученим. Вважає, що не міг отримати оскаржуване рішення суду через невиконання працівниками поштового зв`язку вимог закону. На переконання скаржника, наявність рішення суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень і неотримання його засобами поштового зв`язку є поважною підставою пропуску строку на апеляційне оскарження.

Як було зазначено в ухвалі від 10 вересня 2021 року, враховуючи, що судом першої інстанції не зазначено дати складення повного тексту судового рішення, початком перебігу строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2019 року апеляційний суд рахує наступний робочий день за вказаною у супровідному листі місцевого суду датою направлення копії судового рішення скаржнику (а.с. 55), тобто 31 липня 2020 року. При цьому, суд виходив з того, що на момент реєстрації 30 липня 2020 року вказаної вихідної кореспонденції, повний текст рішення беззаперечно вже був виготовлений судом. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на оскаржуване рішення суду мала бути подана скаржником у строк до 31 серпня 2020 року включно, однак подана через суд першої інстанції лише 08 липня 2021 року.

Щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження, наведених скаржником у заяві, поданій на виконання вимог ухвали від 10 вересня 2021 року, колегією суддів враховується, що законом запроваджено оціночні параметри визначення обґрунтованості причин пропуску процесуального строку. Не існує іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою звернення до суду тощо.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду не знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду, порушив ці строки.

Апеляційним судом взято до уваги, що відповідач достеменно знав про звернення Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» з позовом у даній справі, був обізнаний щодо обставин та підстав його пред`явлення, повідомлений про відкриття Ленінським районним судом м. Кіровограда провадження у даній справі, що підтверджується наявними у справі доказами (а.с. 28, 33) та не заперечується скаржником. Відповідач вказує, що про ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення дізнався 09 січня 2020 року, коли ознайомився зі вступною та резолютивною його частинами у Єдиному державному реєстрі судових рішень, тоді як про складення повного тексту судового рішення дізнався після повідомлення позивача про набрання рішенням законної сили. При цьому, ОСОБА_1 не наводить об`єктивних обставин, які завадили або унеможливили виконання ним свого процесуального обов`язку щодо використання у повному обсязі наявних засобів та передбачених законодавством можливостей для вчинення відповідних процесуальних дій у межах встановленого законом строку. Зокрема, скаржник не був позбавлений права та можливості звернутись до суду першої інстанції із заявою про отримання копії оскаржуваного судового рішення до набрання ним законної сили або ж ознайомитись з повним текстом оскаржуваного рішення в електронній формі, що 27 липня 2020 року було оприлюднене у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Суд зауважує, що особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, у тому числі і строку на апеляційне оскарження, в силу вимог ст. 81 ЦПК України повинна подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Всупереч викладеному, скаржником до суду апеляційної інстанції таких доказів не надано, матеріали справи їх не містять.

Виходячи з викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, колегія суддів не вважає їх реальними, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду.

Апеляційним судом вже зверталась увага на те, що процесуальний обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки чітко визначає характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання встановлених законом та судом процесуальних строків.

Отже, недопущення виникнення зазначених у клопотанні причин пропуску строку цілковито залежало від волі та бажання скаржника.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Також ЄСПЛ неодноразово вказував на те, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У рішенні USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46 - 53, від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ акцентував увагу на тому, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ KHRISTOV v. UKRAINE, № 24465/04, § 33-34, від 19 лютого 2009 року, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Також ЄСПЛ звертав увагу, що «у декількох попередніх справах, у яких порушувалися доволі схожі процесуальні питання, Суд встановив, що коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Тоді як вирішення питання про будь-яке поновлення строку на оскарження відноситься саме до повноважень національних судів, такі повноваження не є необмеженими. У кожній справі національні суди мають перевірити, чи є підстави для поновлення строку на оскарження виправданими, а також обґрунтувати своє рішення про поновлення строку» (SABADASH v. UKRAINE № 28052/13, § 31-34, ЄСПЛ, від 23 липня 2019 року).

За вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не наведено обставин, які об`єктивно перешкоджали реалізації ним права на апеляційне оскарження у розумний строк, доказів існування таких обставин не надано, що свідчить про неповажність причин пропускуОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відсутність визначених законом підстав для його поновлення.

Частинами 3, 4 ст. 357 ЦПК України визначено, що протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28 квітня 2021 року у справі №640/3393/19, процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в судочинстві виникнуть порушення прав учасників процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Так, усунення певних недоліків скарги (у тому числі й удруге поданої після повернення), не пов`язаних з дотриманням процесуальних строків, як от сплата судового збору, за відсутності підстав для поновлення строку подання скарги однаково виключає можливість відкриття апеляційного провадження за такою скаргою.

На підставі викладеного, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 необхідно відмовити.

Повернення судом сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги судового збору можливе відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» на підставі відповідної заяви.

Керуючись ст.ст. 354, 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2019 року у даній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

С. І. Мурашко