Справа № 310/2434/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Морока С.М.,

за участі секретаря судового засідання Олійник Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу №310/2434/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши в позові наступне: відповідно до договору купівлі-продажу від 05.03.2021 року за № 237 посвідченого приватним нотаріусом Каменєвою-Тинів Н.В., ОСОБА_1 та ОСОБА_4 стали власниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Ця квартира була придбана у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тобто відповідачів по справі та ОСОБА_5 , яка на час укладення договору знялась з реєстрації місця проживання у цій квартирі.

За п. 4.4. Договору купівлі-продажу від 05.03.2021 року продавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися знатись з реєстрації місця проживання з квартири, яка є предметом договору до 10.03.2021 року.

Свого обов`язку відповідачі не виконали, та відповідно до довідки про склад сім`ї, станом на 17.03.2021 року зареєстровані в квартирі, чим порушують Договір та права позивача.

На теперішній час відповідачі у цій квартирі не мешкають, є колишніми власниками квартири і ніколи не були та не є членами сім`ї позивача та третьої особи.

Між тим, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням, як самого власника, так і у членів його сім`ї. Наведену правову позицію було сформовано в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Згідно ст. 6 "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, зокрема, ст. 391 ЦК України передбачається, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, які не пов`язані із позбавленням володіння.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно до абзацу 2 п. 34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Отже, право користування квартирою похідне від права власності на квартиру. Оскільки право власності у попереднього власника на житло припинилось, то припинилось і право відповідача на користування нею.

Таким чином, виникла необхідність визнати особу такою, що втратили право на користування житлом, так як іншого способу захисту прав позивача, як власника, ніж судового, не встановлено, оскільки відповідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання у цій ситуації здійснюється тільки на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Представник позивача та третьої особи адвокат Безух М.І. направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, посилаючись на підставі, зазначені в позові.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились. Надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували.

За таких підстав, суд розглядає справу за відсутності позивача і відповідача, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявними матеріалами.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за №247112074, договору купівлі - продажу, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с.6-9).

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради (а.с. 10) ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , направили до суду заяви, в яких зазначили, що мешкають в м. Корольов Московської області РФ, та визнають позовні вимоги.

Таким чином, судом встановлено що відповідачі не мешкають у зазначеній квартирі.

Згідно зі ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності, а у відповідності до ст.391 ЦК України власний майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Оскільки право користування є похідним відправа власності, а відповідач не є членом сім`ї позивача - власника квартири, він втратив право користування спірною квартирою з моменту її продажу, тобто з 25.09.2018 року.

Керуючись ст.ст.82, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, 150 ЖК УРСР та ст.15, 16, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд -

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бердянського міськрайонного

суду Запорізької області С. М. Морока