Справа № 234/5075/21
Провадження № 2/234/2691/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лутай А.М.

за участю: секретаря судового засідання Зеленкової С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорськ заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 19 квітня 2021 року звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що вона ( ОСОБА_1 ) до Краматорського міського суду Донецької області подала позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл. Зазначає, що під час шлюбу вона з ОСОБА_2 за спільні кошти придбали рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки Реugeot 406 SТ 2.0 Е, кузов ТЗ НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , колір Сірий, рік випуску 2001, свідоцтво про реєстрацію серія НОМЕР_4 та зареєстрували автомобіль на відповідача, що підтверджується біржовим контрактом купівлі-продажу транспортного засобу №СА8071205Б від 12.07.2008р. Також, вказує, що під час шлюбу вона з відповідачем за спільні кошти придбали нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею: 52,8кв.м, житловою площею 29,2кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрували також на відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу ВМТ №795865 від 22.05.2010р, зареєстрованого в реєстрі за №1-3663 нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Соловйовою Євгенією Анатоліївною. Зазначає, що є підстави вважати, що вищезазначене рухоме та нерухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю, без її ( ОСОБА_1 ) згоди може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Цей захід забезпечення позову дозволить уникнути продаж відповідачем рухомого та нерухомого майна. Просить забезпечити позов про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме вищевказане майно.

У відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Так, із заяви ОСОБА_1 убачається, що остання звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, шляхом накладення арешту на автомобіль та на квартиру відповідача.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпечення позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У частині шостій статті 153 ЦПК України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті вдповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та автомобіль, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто докази вчинення ОСОБА_2 дій, направлених на відчуження належного йому майна.

Самі лише посилання на потенціальну можливість ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для накладення арешту на квартиру та автомобіль, які зареєстровані на ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Суддя: Лутай А.М.