Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2021 Справа №607/10442/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі : головуючого Братасюка В.М.

за участю секретаря Паславської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №R2В від 31.08.2011року в розмірі 28 650,68грн., з яких: 7846,11грн. заборгованість по тілу кредиту; 2809,67грн. заборгованість по відсотках; 17994,90грн. пеня на суму простроченої заборгованості за період з 14.02.2018року по 14.02.2019року. В обгрунтування вимог посилається на те, що 31 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ-БАНК», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № №R2В, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 132900грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17 % річних зі строком користування 7 років до 31.08.2018року. Проте відповідач взяті на себе зобов`язання перестав виконувати у повній мірі, у зв`язку з чим представник позивача просить суд позов задовольнити, стягнути із боржника заборгованість по кредиту.

Представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК» у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, просять взяти до уваги доводи викладені у позовній заяві та поясненях.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився. Хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в попередніх судових засіданнях просив відмовити в задоволенні позову, з підстав зазначених у відзиві та письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних обставин.

Як вбачається із кредитного договору №R2В від 31.08.2011року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ-БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 , останньому надано кредит в розмірі в розмірі в розмірі 132900грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17 % річних зі строком користування 7 років до 31.08.2018року.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що кредитором повністю виконано зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 , який одержав кредит для здійснення розрахунків з метою придбання у власність нового автомобіля, який не буде використовуватись в комерційних цілях для отримання прибутку (п. 2.1 кредитного договору)

Пунктом 3.3.1 кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 17%, розмір процентної ставки може змінюватися шляхом укладення договору про внесення змін до цього договору, у випадку і в порядку, встановленому п.5.2.7 цього договору.

Водночас, п. 3.3.5. Кредитного договору передбачено, у разі якщо, відповідно до умов п.5.3.11. цього договору позивальник або інша особа здійснює страхування автомобіля, опис якого зазначено в п.3.8 цього договору, в «AT СК «АХА Страхування», замість процентної ставки, передбаченої п.3.3.1 цього договору, встановлюється процентна ставка в розмірі:

на перший рік кредитування 12,49% річних;

на другий рік кредитування 13,49% річних;

на третій рік кредитування 16.49% річних;

на червертий рік кредитування 16,49% річних;

на п`ятий рік кредитування 16,49% річних;

на шостий рік кредитування 16,49% річних;

на сьомий рік кредитування 16,49% річних;

Акційна процентна ставка діє виключно на період дії договору страхування (полісу), укладеного зі Страховиком.

У разі укладення позичальником договору страхування автомобіля не зі страховиком, а з іншою погодженою банком страховою компанією та надання протягом 2 робочих днів з дня закінчення строку дії попереднього договору страхування та документів, що підтверджують сплату страхового платежу, проценти за користування кредитом з дня, наступного за днем закінчення дії попереднього договору страхування (полісу) нараховуються за ставкою, встановленою п.3.3.1 цього договору.

Згідно з п. 7.1 Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочки.

Поряд із зазначеним, як зауважує представник позивача, відповідно до пункту 5.3.11. Кредитного договору, позивачльник зобов`язався здійснювати страхування предмета застави за ризиками повного КАСКО у страховика, зазначеного в пункті 3.3.5. Кредитного договору (у разі наявності партнерської програми страховика з банком на момент сплати страхового платежу), а саме, «AT СК «АХА Страхування».

Також, згідно умов пункту 5.3.12. Кредитного договору, позичальниу взяв на себе зобов`язання забезпечити укладення нових або продовження строку дії укладених договорів страхування, що підтверджує факт страхування предмета застави за рики зами поного КАСКО та страхування ЦПВВНТЗ, а також надати банку копії договорів страхування та документи, що підтверджують сплату страхового платежу за 1 робочий день до закінчення строку дії попереднього договору страхування. Позичальник зобовящаний виконувати вимоги договорів страхування, не припиняти їх дію та не змінювати умови цих договорів страхування без попередньої письмової згоди банку.

Відповідач зазначив, що ним було укладено договір страхування з ПАТ «Універсальна» тому вважає, що ним було дотримано умови Кредитного Договору відповідно до п.3.3.1. відносно процентної ставки в 17%.

Як вбачається із вимоги №947/1719-2 від 15.09.2014 року адресованої відповідачу ОСОБА_1 , останього було повідомлено про збільшення процентної ставки до розміру 22% у відповідності до умов Кредитного Договору (повідомлення про вручення вказаної вимоги мітиться в матеріалах справи).

У відповідь на вище вказану вимогу відповідачем по справі було подано звернення від 03.10.2014 р., в ПАТ «ВТБ Банк» зареєстроване за №П-66-1719 згідно якого ОСОБА_1 просив привести процентну ставку до рівня передбаченого п. 3.3.1. Кредитного Договору та повідомити про розгляд вказаного прохання.

ПАТ «ВТБ Банк» надано відповідь №1101/1719-2 від 13.10.2014 р на звернення, якою ОСОБА_1 було роз`яснено, що ПАТ «Універсальна» не є партнером та не співпрацює з ПАТ «ВТБ Банк», в зв`язку з чим позичальником не виконано зобов`язання, передбачені п.5.3.11 та п. 5.3.12. Кредитного Договору

27.03.2017 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ-БАНК» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (авто кредити) № НОМЕР_1 , відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору свіої права вимоги до боржнків, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі , що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Яз вбачається із витягу з додатку 1 до Договору про відступлення права грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 27.03.2017р. під №580 вказаний боржник: ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості по кредитному договору №R2В від 31.08.2011року становить 11036,80грн.: сума основного боргу 10854,13грн, сума нарахованих процентів 182,67 грн.

Представник позивача вважає, що відповідач порушив умови Кредитного договору, а саме п.5.3.11. та п.5.3.12., а тому згідно розрахунку заборгованості станом на 14.02.2019 року та виписки по особовому рахунку клієнта, наявна заборгованість за кредитним договором №R2В від 31.08.2011року в розмірі 28 650,68грн., з яких: 7846,11грн. заборгованість по тілу кредиту; 2809,67грн. заборгованість по відсотках; 17994,90грн. пеня на суму простроченої заборгованості за період з 14.02.2018року по 14.02.2019року.

Також представник позивача зазначає, що з умовами кредитного договору козичальник був ознайомлений та погодився, також банком було письмово попереджено позичальника про збільшення відсоткої ставки.

Відповідач просить звернути увагу на той факт, що АТ «ТАСКОМБАНК» визначив себе правонаступником по зобов`язаннях ПАТ «ВТБ Банк» за Кредитним договором №R2В, тому листом від 02.06.2017 року ним здійснено звернення до АТ «ТАСКОМБАНК» з метою надання графіку погашення заборгованості по кредитному договору. Відповідно до умов кредитного договору №R2В сторони домовилися, що Графік надається Позичальнику за першою вимогою (або надсилається йому до відома поштою). Зазначає, що ним щомісячно здійснювались платежі, які перевищували розмір чергового платежу і відсотків, відтак на його вимогу Банк зобов`язаний був переглянути графік погашення заборгованості і уточнити суму заборгованості з урахуванням здійсненої переплати.

Не зважаючи на дане звернення і подальші звернення (звернення здійснювались листами та безпосередньо у відділення банку) АТ «ТАСКОМБАНК» не надав Графіку погашення заборгованості по кредитному договору. Тому з урахуванням здійснених оплат і оплат, які мають бути здійсненні на підставі кредитного договору, відповідачем 8 серпня 2017 року направлено в АТ «ТАСКОМБАНК» лист з Графіком погашення заборгованості станом на 27 березня 2017 року. У випадку не погодження з наданим Графіком або наявності розбіжностей, Банку пропонувалось у 10-ти денний строк надати свій Графік. АТ «ТАСКОМБАНК» повідомлено, що у випадку не надання Графіку зі сторони АТ «ТАСКОМБАНК» це розглядатиметься ним, як мовчазна згода з існуючим (наданим відповідачем) графіком. Листом №6481/56 від 08.09.2017 року АТ «ТАСКОМБАНК» не надав Графіка погашення заборгованості, лише запропонував звернутися до Тернопільського відділення №35. В даному відділені повідомили, що у них матеріалів справи не має і вони можуть надати лише загальну інформацію по кредитному договору.

Враховуючи той факт, що АТ «ТАСКОМБАНК» не надав Графік погашення заборгованості, відтак своєю мовчазною згодою погодився з Графіком, який йому був наданий і з умовами, які в ньому викладені, відповідач вважає, що ним достроково 5 вересня 2017 року повністю погашена заборгованість за кредитним договором №R2В.

31.08.2018 року відповідач направив АТ «ТАСКОМБАНК» листа, яким повідомив АТ «ТАСКОМБАНК» про відсутність заборгованості за кредитним договором №R2В і надано Графік погашення заборгованості згідно з п.4.5. 4.6 Кредитного договору.

Також відповідач звернув увагу на те, що відповідно до п. 3.3.5 Кредитного договору відсоткова ставка становить на перший рік кредитування: 12,49% річних, як вбачається з Графіку погашення заборгованості (додаток №1 до кредитного договору) відсоткова ставка розрахована відповідно до п. 3.3.5 Кредитного договору і складає 12,49% річних на перший рік кредитування, а не 17% відсотків річних, як про це зазначає позивач. У той же час у 3 додатку наданому АТ «ТАСКОМБАНК» до позовної зави Розрахунок заборгованості по кредитному договору вказана відсоткова ставка 22% річних.

Окрім того, АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. щодо винесення виконавчого напису. 06 березня 2019 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 674, яким звернено з ОСОБА_1 стягнення на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованості на загальну суму 32400,68 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 7846,11 грн., заборгованості по процентах - 2809,67 грн., нарахованої пені в період з 14.02.2018 року по 14.02.2019 року - 17994,90 грн., плати нотаріусу за вчинення виконавчого напису - 3750,00 грн.

На підставі даного виконавчого напису №674 приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. 10 травня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59055507 та винесено Постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

16.01.2020року року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено ухвалу щодо проведення судово-економічної експертизи по справі №607/10442/19, на вирішення експертів поставлено наступні питання:

1.Чи відповідає наявний у матеріалах цивільної справи Графік погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 , по сплаті процентів за кредитом та погашення основної суми борг, умовам укладеного кредитного договору №R2В від 31.08.2011року?

2.Який розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 27.03.2017року виходячи з умов кредитного договору та з урахуванням здійснених переплат?

Як вбачається із висновку експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи від 31.08.2020 року за №243/1097/1100-1103/20-22, в результаті проведеного дослідження встановлено, що наявний у матеріалах цивільної справи Графік погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 по сплаті основної суми боргу складає 132900грн. та відповідає умовам укладеного кредитного договору №R2В від 31.08.2011 року. Сума погашення процентів за кредитом за даними експертизи складає 69492,23грн, за даними банку 69335,70грн, що на 156,53грн.більше ніж за даними банку. Розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 27.03.2017 року виходячи з умов кредитного договору та з урахуванням здійснених переплат склав - заборгованість за тілом кредиту -1926,64грн.; - заборгованість по відсотках -104,03грн.

Означений борг було сплачено ОСОБА_1 , котрий 31.08.2018 року направив АТ «ТАСКОМБАНК» листа, яким повідомив АТ «ТАСКОМБАНК» про відсутність заборгованості за кредитним договором №R2В і надано Графік погашення заборгованості згідно з п.4.5. 4.6 Кредитного договору.

Представник позивача заперечив щодо достовірності висновку експертів, звернувши увагу на те, що на сторгнці 5 висновку, експерт вказує, що дослідження проводилось методами документальної перевірки та зіставляння, перевірялась повнота та правильність заповнення реквізитів документів, відповідність записів в документах вимогам нормативних актів, співтавлялись дані взаємопов`язаних документів. Тобто враховуючи, що експертом спідставлялись дані взаємопов`язаних документів, слід вважати, що ним були досліджені матеріали справи №607/10442/19, що додавались судом для проведення ексертизи, а саме були враховані додаткові пояснення по справі від 02.10.2019 року, надані представником АТ «ТАСКОМБАНК», де було надано інформацію з належними та не спростованими відповідачем доказами, що роз`яснюють підвищення відсоткої ставки по кредиту позичальника у зв`язку із неналежним виконанням умов Кредитного договору, а саме п.5.3.11 та 5.3.12. Однак дослідивши висновок експерта на сторінках 13-14, а саме таблицю №3, експертом на основі наданих на дослідження документів відображена сплата тіла кредиту, нарахування та сплата відсотків по Кредитному договору за період з 31.08.2011року по 31.08.2018року, визначено заборгованість по тілу кредиту та відсотках, при умові що позичальник повністю здійснював страхування автомобіля. Тобто нарахування відсотків відповідно до таблиці №3, що міститься в висновку експерта, було здійснено експертом без врахування збільшення процентної ставки за Кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязанння (неналежне виконання).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . Публічним акціонерним товариством «ВТБ-БАНК» правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, оскільки зі змісту кредитного договору №R2В від 31.08.2011року є незрозумілим зобов`язання визначені п.5.3.11 та п.5.3.12, які зобов`язують позичальника укласти договори страхування, поряд визначеними умовами та порядку кредитування зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою у розмірі 17%, що визначена п. 3.3.1 кредитного договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14).

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Аналізуючи докази дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №R2В від 31.08.2011року, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факт порушення їх прав.

Окремо Суд вважає за необхідне наголосити на такому.

З врахуванням змісту висновку експерта, каменем спотикання у вирішенні питання чи існує борг відповідача перед позивачем, є наявність/відсутність права позивача нараховувати проценти за підвищеною ставкою у разі страхування забезпеченого ТЗ відповідачем у старховика, відміннного від того, котрий був зазначений в договорі кредиту.

Отже, в укладеному між відповідачем та ПАТ ВТБ Банк кредитному договорі від 31.08.2021 року існував пункт 3.3,., змістом якого було визначено що - у разі у разі якщо, відповідно до умов п.5.3.11. цього договору позивальник або інша особа здійснює страхування автомобіля, опис якого зазначено в п.3.8 цього договору, в «AT СК «АХА Страхування», замість процентної ставки, передбаченої п.3.3.1 цього договору, встановлюється процентна ставка в розмірі:

на перший рік кредитування 12,49% річних;

на другий рік кредитування 13,49% річних;

на третій рік кредитування 16.49% річних;

на червертий рік кредитування 16,49% річних;

на п`ятий рік кредитування 16,49% річних;

на шостий рік кредитування 16,49% річних;

на сьомий рік кредитування 16,49% річних;

Встановлено, що позивач виконував зобов`язання стархуванння ТЗ, проте на власний розсуд, в інших страхових компаніях, з письмовим попередженням позичальника.

27.03.2017 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ-БАНК» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (авто кредити) № НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що за означеним правочином до нього перейшло право кредитора вимагатим від боржника виконання п. 3.3. Договору кредиту в частині страхування заставленого майна в конкретно визначеного страховика, й в подальшому нараховувати проценти за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою, фактично як санкція, за невиконання обов`язку боржника перед первісним кредитором.

Поряд цим грошове зобовязанння це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), крім страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами поставки, зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та мають бути виражені у грошових одиницях.

Відтак договірний обов`язок на безальтернативне визначення конкретної страхової компанії, встановлений угодою між між відповідачем та ПАТ ВТБ Банк, не може вважатися грошовим зобовязаннням (обов`язком сплачувати гроші), котре перейшло за договором про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (авто кредити) № НОМЕР_1 , а тому вимога первісного кредитора (в котрого вочевидь існували якісь екслюзитвні договірні відносини з певним старховиком (в нашому випадку АТ СК АХА Страхування) до позичальника страхувати забезпечений ТЗ в конкретного старховика, за визначенням автоматично не переходить до нового кредитора, котрий на запитання головуючого судді не довів і не підтвердив існування, між ним та страховиком АТ СК АХА Страхування, якихось особлививих відносини, що зумовлюють обов`язок позичальників стархувати забезпечений ТЗ саме в означеного страховика.

Більш того Судом не встановлено існування страхового випадку з забезпеченим ТЗ, що потягло якісь негативні наслідки (фінансові втртати), як для первісного, так і до нового кредитора, а відтак не може вважатися справедливим стягнення з відповідача на користь позивача грошей за якісь теоретичні втрати, котрих в реальності не існує.

Враховуючи все вище викладене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 280, 273, 352-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня cкладання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», 01032, м. Київ, вул.С.Петлюри,30, , МФО 300001.

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк