Справа № 953/4825/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2021 р. Київський районний суд м.Харкова у складі

головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

представника позивача адвоката Хрустовської О.П.,

представника відповідача адвоката Вороніна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції клопотання представника відповідача ОСОБА_1 алвоката ОСОБА_2 про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.10.2020 у справі №953/4825/20 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу холодильної вітрини Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100 між Підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 03.02.2020. Стягнуто з ОСОБА_1 у якості відшкодування вартості холодильної вітрини у розмірі 10 950,00 гривень. Зобов`язано ОСОБА_1 прийняти холодильну вітрину неналежної якості за його рахунок. Стягнуто з ОСОБА_1 у якості відшкодування майнової шкоди у розмірі 84 501 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з наданням правової допомоги в розмірі 10 045 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1004,51 грн. на користь держави.

Ухвалою суду від 09.02.2021 поновлено відповідачеві ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року.

Заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі №953/4825/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача задоволено.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року у цивільній справі №953/4825/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача скасовано.

Цивільну справу за позовом №953/4825/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача призначено до розгляду в поряду спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До початку першого судового засідання представником відповідача адвокатом Вороніним В.В. подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху.

При цьому представник посилається на те, що 20.03.2020 позивач в особі представника адвоката Хрустовської О.П. звернувся до суду із позовною заявою в рамках ЗУ «Про захист прав споживачів» до відповідача, відповідно до якого просить: розірвати договір купівлі-продажу та відшкодувати вартість холодильної вітрини у розмірі 10 950,00 гривень за рахунок відповідача на користь позивача; зобов`язати відповідача прийняти холодильну вітрину неналежної якості за його рахунок; відшкодувати майнову шкоду у розмірі 84 501 гривень; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень; судові витрати у розмірі 10 045 гривень залишити за відповідачем.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Звертаючись до суду позивач посилається на ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме на те, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Ознайомившись з матеріалами позову та справи відповідач вважає, що позивач не має права на звільнення від сплати збору з огляду на те, що позивач, звертаючись до суду з позовом, застосував Закон України «Про захист прав споживачів» (далі - Закону N 1023-XII), що є грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, та призвело до неповного та однобокого розгляду справи.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону N 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

03 лютого 2020 року ОСОБА_3 придбав у ФОП ОСОБА_1 холодильну вітрину "Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100", вартість товару становить 10950,00 гривень, що підтверджується товарним чеком №15 від 03 лютого 2020 року (далі - Товар).

Вказаний Товар, за своїм базовим призначенням, використовується у торгівлі кондитерськими виробами та не використовується у повсякденному житті для задоволення побутових потреб людини.

Також, відповідно до матеріалів справи та оскаржуваного рішення, 31 січня 2020 року ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали Попередній договір оренди обладнання №1, відповідно до п.1.1. якого: «згідно даного Договору Сторони до 07.02.2020 зобов`язуються укласти договір оренди холодильної вітрини для зберігання продуктів харчування».

Згідно з п. 1. ст. 1 ЗУ «Про підприємство», Підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з преамбулою ЗУ «Про підприємство» "підприємницька діяльність" є тотожною до "підприємництво".

Тобто, позивач придбав Товар не для задоволення власних особистих потреб, а саме задля провадження своєї підприємницької діяльності та отримання прибутку з оренди придбаного у відповідача Товару.

Згідно з правовою позицією, викладеною у Листі Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року «Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)», якщо громадянин (покупець, замовник) у правовідносинах виступає як підприємець, або фактично використовував придбаний чи замовлений товар у підприємницькій діяльності, або як найманий працівник, то на його відносини з продавцем Закон N 1023-XII не поширюється.

При цьому Закон N 1023-XII не містить критеріїв розмежування використання товару для особистих потреб із використанням його у підприємницькій діяльності чи виконання обов`язків найманого працівника. При вирішенні питання про можливість застосування до спірних правовідносин положень Закону N 1023-XII суду необхідно з`ясувати, для яких цілей використовується придбана продукція: особистих потреб фізичної особи чи її використання пов`язане із підприємницькою діяльністю фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності.

Тому, оскільки ст. 1 п. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, проте, як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3 купляючи холодильну вітрину "Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100" мав на меті займатися підприємницькою діяльністю та отримувати прибуток.

За таких обставин відповідач вважає, що в даному випадку ОСОБА_3 не є споживачем в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", а тому не може бути звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ч.11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Отже, виходячи з вищевикладеного та беручи до уваги, що позивачем не було сплачено судового збору у розмірі 1 004,51 грн. (100 451,00*0,01=1 004,51) тому позов підлягає залишенню без руху до усунення недоліків.

19.04.2021 представником позивача подано до суду заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без руху, де адвокат Хрустовська О.П. вказує на те, що дане клопотання є завідомо безпідставним, необгрунтованим, викладені в ньому обставини не відповідають дійсності і тому таке клопотання не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч. З ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

При відкритті провадження у цивільній справі № 953/4825/20 Київським районним судом м. Харкова було постановлено Ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі від "25" червня 2020 року, відповідно до якої позовна заява ОСОБА_3 подана з додержанням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, підсудна Київському районному суду м. Харкова; є відсутніми підстави, визначені ст. ст. 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі. Підстав для повернення позовної заяви чи передачі за підсудністю, відмови у відкритті провадження судом при відкритті провадження судом не встановлено.

Загалом відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та (виробниками) продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ (далі - Закон України "Про захист прав споживачів"). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Судом не спростовано статусу споживача у відношенні позивача ОСОБА_3 , викладена оцінка відповідача щодо відсутності такого статусу є суб`єктивним сприйняттям обставин даної справи та помилковою з огляд на існувавші правовідносини між ОСОБА_3 (споживачем) та ФОП ОСОБА_1 (продавцем товару).

Відповідно до позиції відповідача про те, вказаний товар за своїм базовим призначенням використовується у торгівлі кондитерськими виробами та не використовується у повсякденному житті для задоволення побутових потреб людини , то дане твердження є суто суб`єктивним та не підтверджуються жодними доказами. Крім того, при купівлі товару особа самостійно на основі власного бачення вирішує яким чином буде використовувати придбаний товар у майбутньому.

У договірних відносинах з купівлі-продажу холодильної вітрини у ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 виступив як фізична особа та придбав холодильну вітрину для цілей не пов`язаними з підприємницькою діяльністю, а для задоволення особистих потреб.

Також вказує, що представник відповідача посилається на законодавчий акт, що втратив свою чинність. Так, у клопотанні міститься посилання на Закон України Про підприємництво від 07.02.1991 року № 698-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2004 року, крім статті 4, на підставі Кодексу № 436-ІУ від 16.01.2003. Тобто посилання та застосування вказаного нормативного акта є недоречним та таким, що не має жодного правового значення.

Вважає, що передача холодильної вітрини у тимчасове платне користування неможливо у даному випадку розцінювати як вид підприємницької діяльності, оскільки вона не відповідає ознакам останньої.

Цивільне законодавство України не забороняє фізичній особі надавати у тимчасове платне користування її (його) майно. До того ж Попередній договір від 31 січня 2020 року (далі - Попередній договір) заключався між ОСОБА_3 , як фізичною особою, та ФОП ОСОБА_4 . Даний попередній договір є договором звичайного найму, а не договором прокату, в якому наймодавцем має бути особа, яка здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм.

З огляду на зазначене, у даній справі дійсно підлягає застосуванню законодавство про захист прав споживачів, зокрема, Закон України Про захист прав споживачів, оскільки позивач ОСОБА_3 має статус споживача, зважаючи на факт придбання товару у ФОП ОСОБА_1 для задоволення особистих потреб (у тому числі фінансових), а не для здійснення підприємницької діяльності. Позивачем ОСОБА_3 не було здійснено оплату судового збору, оскільки законодавством. України передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у всіх інстанціях у справах про захист прав споживачів.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення клопотання заперечувала з підстав, що викладені у письмох запереченнях.

Представник відповідача заявлене клопотання підтримав та просив задовольнити.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши заявлене клопотання та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справлення судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

У ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., N 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

25.03.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_3 в особі представника позивача адвоката Хрустовської Ольги Петрівни до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів.

Ухвалою суду від 25.06.2020 було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 в особі представника позивача адвоката Хрустовської Ольги Петрівни до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів.

Суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави, визначені статтями 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та (виробниками) продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 03.02.2020 ОСОБА_3 придбав у ФОП ОСОБА_1 холодильну вітрину Кондитерская холодильная витрина ДНІПРОторг с охлаждаемыми полками ВХНку 100, вартість товару становить 10950,00 гривень, що підтверджується товарним чеком №15 від 03.02.2020 (а.с.9).

У вказаних відносинах ОСОБА_3 виступав, як фізична особа.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

31.01.2020 ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_3 уклали Попередній договір оренди обладнання №1, відповідно до п.1.1. якого: «згідно даного Договору Сторони до 07.02.2020 зобовязуються укласти договір оренди холодильної вітрини для зберігання продуктів харчування (а.с.16а-16).

Сторони зобов`язуються укласти договір оренди холодильної вітрини згідно умов даного Договору. ОСОБА_3 зобов`язується до моменту укладання Сторонами Договору оренди обладнання придбати холодильну вітрину належної якості для забезпечення належного зберігання продуктів харчування, з відповідним температурним режимом до +5 градусів за Цельсієм.

За даними правовідносинами ОСОБА_3 також не має статусу фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання, представником відповідача не надано суду доказів того, що ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність чи виконує обов`язки найманого працівника, що б виключало можливість застосування положень Закону України "Про захист прав споживачів" у спірних правовідносинах між позивачем та відповідачем.

Посилання представника відповідача на Закон України «Про підприємство» є не актуальним, оскільки вказаний закон втратив чинність 01.01.2004.

Твердження стосовно того, що Товар, який позивач придбав у відповідача, за своїм базовим призначенням, використовується у торгівлі кондитерськими виробами та не використовується у повсякденному житті для задоволення побутових потреб людини, судом до уваги не приймаються, оскільки це суб`єктивна думка представника відповідача. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що особа самостійно на основі власного бачення вирішує яким чином буде використовувати придбаний товар у майбутньому.

Відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про те, що на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2, 4, 185, 187, 260, 261, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вороніна Владислава Валерійовича про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача - відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 23 квітня 2021 року.

Суддя Колесник С.А.