Справа № 372/2568/21
Провадження № 2-1467/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

21 жовтня 2021 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.

при секретарі Куник О.В.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Е.С.АЙ", третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП,

В С Т А Н О В И В:

13.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом відповідача, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь у відшкодування матеріальної шкоди - 19296,54 грн., та моральної шкоди - 20000 грн., які спричинені йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 липня 2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року залучено до справи у якості співвідповідача Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Е.С.АЙ".

Сторони в судове засідання не з`явились.

Від представниці позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Від відповідачки ОСОБА_2 26.08.2021 року надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечила, зазначила, що обов`язок відшкодувати шкоду повинен покладатися на відповідну страхову компанію.

Від представника співвідповідача ТДВ "Страхова компанія "Ю.Е.С.АЙ" та третьої особи ОСОБА_3 заяви чи клопотання до суду не надходили, проте, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача та третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, 2.11.2020 р. о 17:55 в Лубенському районі Полтавської області, у 10 км. від сіла Вили в напрямку м. Києва, на автошляху М 03 «Харків-Київ», де проводилися ремонтні роботи дороги та рух для авто був обмежений однією полосою в напрямку м. Харкова і однією полосою в напрямку м. Києва, водій автомобілю Тойота Scion, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 ), рухаючись у напрямку м. Києва, здійснювала обгін автомобілів, але не переконавшись в безпечності маневру, змінила напрямок руху свого автомобілю і допустила зіткнення з автомобілем Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився я, І який рухався праворуч від її автомобілю, у попутному напрямку.

Автомобіль Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 р.в., належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджено Свідоцтвом про реєстрацію автомобіля (а.с.10).

Вина відповідачки у скоєнні цього ДТП підтверджується складеним сторонами на місці події Європротоколом (а.с.25-27).

Вина відповідачки була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.», ІКЮО 32404600) адреса: віл. Героїв Сталін граді 4, корпус 6-А, м. Київ, 04210, к/тел.: 044-482-10-00, поліс 2449560 від 13.04.2020 р.

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. (ч. 3 ст. 988 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - далі Закон»).

Відповідно до ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпіла особа подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку , встановленому законодавством.

У постанові від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Проте покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Велика Палата вважає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення деліктного зобов`язання страховик бере на себе виконання обов`язку страхувальника у межах суми страхового відшкодування, а страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може звернутися з позовом до страховика, у якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що відповідає загальній меті страхування.

Таким чином, суд відмовляє в позовних вимогах до ОСОБА_2 відповідно до аргументів, наведених вище.

Позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню виключно із ТОВ "Страхова компанія "Ю.Е.С.АЙ" в розмірах, зазначених нижче.

Розрахунок страхового відшкодування матеріальної шкоди становить: 19296,54 грн. (матеріальний збиток з урахуванням коефіцієнту зносу) - 2600 грн. (франшиза згідно п. 5 полісу) та дорівнює 16 696,54 грн. (сума страхового відшкодування). Ця сума визнана та не оспорюється відповідачем ТДК «СК Ю.Ес.Ай», однак на день звернення до суду позивачу не виплачена.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спавах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Позивач просив стягнути з відповідачів у відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. посилаючись на те, що протягом тривалого часу позивач відчував душевні страждання, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням єдиного у родині автомобілю, яке потягнуло зміну укладу його життя. Це порушило його звичайний ритм життя, спричинило дискомфорт, який призводить до втоми. Крім того, у зв`язку з тим, що автомобіль втратив технічні характеристики, у нього зникла впевненість у безпеці автомобіля, виникла необхідність пересуватися на громадському транспорті, що вимагає принципово відмінної організації часу. Через несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо відшкодування шкоди він тривалий час не має можливості відновити належним чином технічний стан свого автомобіля.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною та достатньою аби компенсувати людські страждання, тому її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд визнає, що права позивача були порушені та це є природнім, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у напруженні, викликаному зміною в звичайному укладі життя.

Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог стосовно розміру шкоди шляхом зменшення відповідної суми з 20000 грн. до 10000 грн.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (26696,54*100% : 39296,54=67,9%; 1816 * 67,9% : 100% = 1233,06 грн.) в розмірі 1233,06 коп.

З урахуванням викладеного, відповідно ст. ст. 625, 979, 990, 988, 1166, 1167, 1194 ЦК України керуючись ст. ст. 13, 81, 82, 141, 247, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Е.С.АЙ"на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 16 696 грн. 54 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп., а всього 26 696 грн. 54 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Е.С.АЙ" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1233,06 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Обухівський районний суд Київської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Суддя: Висоцька Г.В.