Справа № 324/542/21
Провадження № 2-о/324/42/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кацаренко І.О.
за участю секретаря судового засідання Божко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Пологи в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Пологівський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Пологи Пологівського району Запорізької області.
Після закінчення школи він вступив та 20 липня 1969 року закінчив Професійно-технічне училище №13 м.Пологи, отримавши спеціальність помічника машиніста паротягів.
З 22 травня 1971 року по 12 травня 1974 року заявник проходив службу у збройних силах СРСР, а з 1975 року по 1979 рік працював помічником машиніста на заводі «Дніпроспецсталь».
05 червня 1987 року ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_1 Пологівським райвиконкомом Запорізької області та був зареєстрований в с.Чапаєвка Пологівського району Запорізької області.
З 26 лютого 1987 року він був прийнятий у члени колгоспу «Україна» Пологівського району Запорізької області та працював у цьому колгоспі по 06 лютого 1988 року.
З 1990 року заявник працював помічником машиніста на заводі «Запоріжсталь», де адміністрацією вищевказаного підприємства йому було виділено тимчасове житло в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , де він був зареєстрований з 05 жовтня 1990 року по 03 липня 1992 року. Дана адреса в м.Запоріжжі була його останнім місцем реєстрації та зазначалася в паспорті радянського зразка, який він втратив у 1995 році.
З 1993 року по 1995 рік ОСОБА_1 працював на заводі «Дніпроспецсталь» та проживав у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
Починаючи з 1995 року і по теперішній час він постійно без реєстрації проживає в будинку своєї покійної матері ОСОБА_2 .
Також заявник зазначає, що з 1974 року (коли проходив військову службу на території Латвійської PCP), він нікуди не виїжджав за межі України та з 1995 року ніколи не змінював адреси свого місця проживання.
Оскільки він втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не отримав паспорта громадянина України, у нього виникло багато проблем з документами, а саме щодо оформлення спадщини після смерті матері.
03 лютого 2021 року заявник письмово звернувся до керівництва Пологівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області і отримав відповідь, що згідно наданої ним інформації встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим. Також була надана рекомендація звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.
Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 необхідне для отримання паспорта громадянина України в Пологівському районному секторі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.
Тому заявник просить суд встановити факт того, що він постійно безвиїзно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року і по 2021 рік.
Учасники справи завчасно належним чином були повідомлені судом про місце, дату і час судового розгляду справи.
Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить справу за його заявою розглянути в його відсутності. При цьому ОСОБА_1 уточнив прохальну частину своєї заяви, просить суд постановити рішення, яким встановити юридичний факт у тому, що він станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України і перебував у громадянстві колишнього СРСР.
Завідувач Пологівського сектору управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Чайка Н.Б. як керівник заінтересованої особи у даній справі звернулася до суду з заявою, в якій просила справу за заявою ОСОБА_1 розглянути без її участі. Не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 за умови викладення резолютивної частини рішення відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України».
Суд, беручи до уваги підтримання своєї заяви ОСОБА_1 , відсутність заперечень проти заяв ОСОБА_1 керівником заінтересованої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає заяву ОСОБА_1 з відповідними уточненнями такою, що підлягає задоволенню, виходячи з з наступного.
Статтею 26 ЦК України передбачено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Згідно зі ст.27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним. Правовий акт Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб не може обмежувати можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, крім випадків, коли таке обмеження передбачено Конституцією України.
Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно зі ст.269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.
У ст.270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.
Згідно зі ст.272 ЦК України фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники. Фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав.
Згідно зі ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
Згідно із п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Відповідно до п.8 вказаного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Судом з копії Трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 29 травня 1987 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що з 26 лютого 1987 року ОСОБА_1 був прийнятий у члени колгоспу «Україна» Пологівського району Запорізької області та працював у цьому колгоспі по 06 лютого 1988 року.
Як встановлено з копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 17 березня 2021 року №04-28/5-1756, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05 жовтня 1990 року по 03 липня 1992 року був зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
Із копії довідки Виконавчого комітету Пологівської міської ради від 16 березня 2021 року №44 судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1951 року народження, з його слів, фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтовно протягом 28 років. Ідентифікувати особу за документами неможливо у зв`язку з відсутністю будь-яких документів.
Як встановлено з копії довідки Пологівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 березня 2021 року №1/248, ОСОБА_1 , 1951 року народження, дійсно проходив службу у Збройних Силах у період з 22 травня 1971 року по 12 травня 1974 року.
Крім того, судом встановлено з копій атестату №3107 від 20 липня 1969 року та листків успішності до нього, що ОСОБА_1 , 1951 року народження, вступив 01 вересня 1967 року та 20 липня 1969 року закінчив Професійно-технічне училище №13 м.Пологи, отримавши спеціальність помічника машиніста паротягів.
Із копії посвідчення №790/1 від 19 грудня 1975 року судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19 грудня 1975 року по 22 листопада 1978 року працював на заводі «Дніпроспецсталь» помічником машиніста паротяга.
З копії заяви до форми №1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 судом встановлено, що він звертався до органу МВС Запорізької області з приводу видачі йому паспорту громадянина СРСР у зв`язку з втратою паспорта. 05 червня 1987 року ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_3 . На зазначеній заяві міститься фотокартка ОСОБА_1
03 лютого 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Пологівського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області для отримання паспорта громадянина України.
Як встановлено із копії листа Пологівського районного сектору УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина колишнього СРСР Пологівським райвиконкомом Запорізької області 05 червня 1987 року. При цьому з метою перевірки належності заявника до громадянства України і підтвердження реєстрації станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, були направлені запити до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та Департаменту реєстраційних послуг Управління Державної реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району, але відповідно до наданих відповідей інформація щодо його реєстрації відсутня. Крім того, були проведені перевірки за даними обліків територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС і за реєстраційними обліками факту оформлення паспорта громадянина колишнього СРСР, паспорта громадянина України зразка 1994 року, набуття громадянства України, документів для виїзду за кордон на постійне проживання. За наслідками проведених перевірок було встановлено, що паспортом громадянина України зразка 1994 року заявник не документований, а інформація щодо його реєстрації на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відсутня. У той же час, ОСОБА_1 було роз`яснено, що відповідно до Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особи чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року №5492-V-І, Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-ІІІ, Порядку оформлення видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 25 березня 2015 року №302, йому було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України та рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.
Проаналізував здобуті докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року у будинку його матері, покійної ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.247 ч.2, 293, 315, 354 ЦПК України, ст.ст.26, 27, 29, 269-272, 310 ЦК України, ст.ст.3, 9 Закону України «Про громадянство України», Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд
В И Р І Ш И В:
Задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Пологівський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України.
Встановити юридичний факт належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 як особи, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Суддя: Кацаренко І. О.