ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року

м. Харків

справа №953/10901/20

провадження №22-ц/818/21/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА»,

відповідачі: ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року у складі судді Колесник С.А. ,-

в с т а н о в и в :

09 липня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі за текстом - ПрАТ «СК «УНІКА») , звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 29 886 грн. 12 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 29 886 грн 12 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що на час вчинення ДТП, яка сталася 26.07.2017, він перебував у трудових відносинах з ЗАТ «Барвінок», а тому шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, повинна бути відшкодована саме підприємством з яким він перебував у трудових відносинах, а не водієм, який є винним в скоєнні ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ПрАТ «СК «УНІКА» Афанасьєв С.В. просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що стороною відповідача помилково зроблено висновок, що з постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 29.07.2017 убачається, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ЗАТ «Барвінок» та керував автомобілем «МАЗ 544008-030-021» державний номер НОМЕР_1 під час виконання своїх трудових обов`язків, оскільки таких фактів у цій постанові судом встановлено не було Відповідач свій обов`язок щодо виконання процесуальних дій у встановленому законом строк не виконав, не надав належних та допустимих доказів того, що він дійсно під час ДТП перебував на робочому місті та виконував функціональні обов`язки. Крім того, листом від 27.05.2020 ОСОБА_1 визнав претензію позивача та просив надати йому індивідуальну пропозицію, яка б дозволила йому пом`якшити процес погашення страхового відшкодування.

У запереченнях на відзив ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах справи наявні докази того, що на момент ДТП він керував транспортним засобом, яке належить ЗАТ «Барвінок» та знаходився у трудових відносинах з власником автомобіля, але суд першої інстанції необґрунтовано відхилив ці докази, та надав до матеріалів справи довідку 11А Т «Торгова Компанія «Барвінок» від 20.04.2021 та належним чином засвідчену копія наказу ПАТ «Торгова Компанія «Барвінок» '№ 7/1 ПР від 29.08.2008.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що різниця між завданим ПрАТ «СК «УНІКА» розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яка складає 29886,12 грн. (77919,78 - 48033,66 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки останнім доведено суду правомірність їх стягнення, а сторона відповідача, заперечуючи проти позову, не надала суду допустимих та достовірних доказів в обґрунтування заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи не відповідає.

Судом установлено, що 26.07.2017 о 12 год. 02 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «МАЗ 544008-030-021», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по Кільцевій дорозі в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості та безпечного бокового інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Seat Leon», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2017 у справі № 759/12012/17ОСОБА_1 визнано винним у скоєні вказаної ДТП та накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 320 грн (а.с.12).

Внаслідок цієї ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Seat Leon», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 та який є його власником, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.15).

26.09.2016 між ОСОБА_2 (Страхувальник) та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» (Страховик) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №370018/4610/0000003 , відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Seat Leon», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.13).

Транспортний засіб MAZ 544008 д.н. НОМЕР_1 було застраховано у ПрАТ «УАСУ АСКА» станом на 26.07.2017, згідно полісу №АК6244022 (а.с.11).

26.07.2017 ОСОБА_2 звернувся до Страховика ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою №00231828 про виплату страхового відшкодування (автомобіль «Seat Leon», д.н.з. « НОМЕР_2 » застрахований по договору КАСКО) (а.с.21).

З метою визначення розміру збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу «Seat Leon», д.н.з. « НОМЕР_2 », ПрАТ «СК «Уніка» здійснило огляд ТЗ, про що складено Акт огляду від 26.07.2017 (а.с.22).

Згідно Рахунку-фактури №ІВР0004237 від 28.07.2017, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Seat Leon», державний номерний знак НОМЕР_2 , склала: 77 919,78 грн. (а.с.16-17).

26.07.2017 на підставі договору про проведення оцінки майна, ПрАТ «СК "УНІКА" звернулось до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 для визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень колісного транспортного засобу «Seat Leon», д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно наданого Звіту про оцінку КТЗ№01-14/08 від 14.08.2017, вартість відновлюваного ремонту ТЗ «Seat Leon», державний номерний знак НОМЕР_3 складає 78 235,79 грн. (а.с.23-50).

Фактична вартість відновлювального ремонту склала 77 919,78 грн., що підтверджується актами виконаних робіт: №ІВР0004234 від 09.10.2017 на суму 75992,90 грн. (а.с.18-19) та №ІВР0004567 від 23.10.2017 на суму 1926,88 грн.(а.с.18-20).

ПрАТ «СК «УНІКА» визнала вказану подію страховим випадком відповідно до чого здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 77 919,78 грн., що підтверджує страховий акт № 00231828 від 09.09.2017 (а.с.44), наказ №00231828/ЕК від 09.09.2017 (а.с.45) та платіжне доручення № 037893 від 11.09.2017 (а.с.46).

ПрАТ «СК «УНІКА» пред`явила ОСОБА_1 претензію (вих. № 1494/92 від 14.05.2020), в якій зазначила, що ПрАТ «УАСК АСКА» відшкодувала 48033,66 грн. та просила в найкоротшій термін, але не пізніше 7 календарних днів з моменту отримання претензії, відшкодувати завдані збитки у розмірі 29886 грн. 12 коп. ( а.с. 47).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилався на те, що 26.09.2016 між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 370018/4610/0000003 (далі - Договір). Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «Seat Leon», державний номерний знак « НОМЕР_2 ». Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 26.07.2017 сталася ДТП за участю автомобіля «МАЗ 544008-030-021», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «SeatLeon», державний номерний знакАА022ЮВ, під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2017 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «МАЗ 544008-030-021», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », була застрахована у ПрАТ "УАСК АСКА"

ПрАТ «СК «УНІКА» визнала вказану подію страховим випадком відповідно до чого здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 77 919,78 грн., ПрАТ "УАСК АСКА" визнала ДТП страховим випадком та відшкодувала 48 033,66 грн. 14.05.2020 на адресу відповідача було направлено Претензію №20494, але домовленості щодо врегулювання спору не було досягнуто. У зв`язку з тим, що право вимоги страхового відшкодування у розмірі 29 886,12 грн. відповідачем не сплачено, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, порушення відповідачем ПДР України, що спричинило виникнення ДТП, та винуватість відповідача встановлено постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2017, тому ці обставини є встановленими та доведенню не підлягають.

Також з цієї постанови убачається, що відповідач ОСОБА_1 працював водієм у ЗАТ «Барвінок», що позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції не оспорювалось.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Згідно з статтею 9 Закону обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з статтею 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено: «[…] стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до аналізу змісту глави 82 ЦК України законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільним і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з власником транспортного засобу «МАЗ 544008-030-021» державний номерний знак НОМЕР_1 ЗАТ «Торгівельна Компанія «Барвінок», у тому числі і на момент скоєння ДТП під час виконання відповідачем трудових обов`язків, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:.

Довідкою Приватного акціонерного товариства «Торгова Компанія «Барвінок» (колишня назва Закрите акціонерне товариство «Торгова Компанія «Барвінок», якою підтверджено факт того, що автомобіль «МАЗ 544008-030-021» державний номерний знак НОМЕР_1 з 26.01.2016 належить цьому Товариству; страхувальником за пролісом )СЦВНТЗ № АК /6244022 від 25.05.2017 ПРаТ «»УАСК «АСКА є ПАТ «ТК «Барвінок».

Копіями наказів ( а.с. 111-112, 115, 116) ЗАТ «ТК «Барвінок» від 1 лютого 2006 року № 8-ок про прийняття ОСОБА_1 на роботу водієм з 01 лютого 2006 року, № 7/1 ПР від 29 січня 2008 року про закріплення за ним транспортного засобу «МАЗ 544008-030-021» державний номерний знак НОМЕР_1 ; від 27 червня 2018 року 01 червня 2017 за № 102- ВР та від 01.07.2017 за № 112-ВР відповідно до яких ОСОБА_1 направлявся у відрядження по території України для доставки вантажу на вказаному автомобілі у період з 01.06.2017 по 30.06.2017 та з 01.07.2017 по 30.07.2017 .

Наказом від 27 червня 2018 року за № 142-ВК ОСОБА_1 було звільнено з посади водія за власним бажанням (а.с. 94).

Про вказані обставини відповідач також зазначав у відзиві на позовну заяву.

Крім того, у позові ПрАТ «СК «УНІКА» зазначало, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 , який на законних підставах керував автомобілем «МАЗ 544008-030-021» державний номер НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до Закону.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , як особа, що здійснювала керування транспортним засобом «МАЗ 544008-030-021», державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з виконанням своїх обов`язків на підставі трудового договору, укладеного з власником зазначеного транспортного засобу ПАТ «ТК «Барвінок», не може нести відповідальності за шкоду в частині відшкодування виплаченого страховиком потерпілому страхового відшкодування.

Зі змісту ч. 1 ст. 51 ЦПК України убачається, що суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача лише за клопотанням позивача.

ПрАТ «СК «УНІКА» вимог до ПАТ «ТК «Барвінок» не заявляла.

Водночас, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини по справі, не встановив, на якій правовій підставі ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди, а також чи може останній нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної, та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заявленого страхового відшкодування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «УНІКА» страхового відшкодування у розмірі 29 886,12 грн за завдані збитки в порядку регресу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість задоволення доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову

Згідно з ч. 1 ст. 141, п. «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України з позивача на користь відповідача стягується судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 153 грн. (а.с. 108).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн., сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова