Номер справи 623/618/16-ц
Номер провадження 4-с/623/1/2021
УХВАЛА

іменем України

27 квітня 2021 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря Костенко В.В.,

скаржника ОСОБА_1 ,

представника скаржника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Козлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків),

встановив:

Скаржник у лютому 2021 року звернувся до суду зі скаргою, в якій просить суд:

1) розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 3010379 від 10 лютого 2021 року, складеного старшим державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Козлової Т.В. скасувати;

2) зобов`язати старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністекрства юстиції (м. Харків) Козлову Т.В. здійснити перерахунок аліментів у відповідності до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року № 623/618/16-ц.

Як вбачається зі змісту скарги, рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року по справі № 623/618/16-ц за позовом скаржника до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, розмір аліментів, який було визначено постановою Ізюмського міського суду Харківської області від 27 грудня 2001 року був змінений з 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходу) боржника до твердої суми в 300,00 грн. на місяць,, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини. В жовтні 2018 року скаржник отримав розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Згідно вказаного розрахунку з травня 2016 року скаржник повинен був сплачувати аліменти в розмірі 300,00 грн. аналогічний розрахунок він отримав і в квітні 2019 року. Оплата аліментів проводилась скаржником щомісячно, з урахуванням його фінансових можливостей. 09 листопада 2019 року доньці скаржника виповнилось 18 років, а тому сплата аліментів повинна була припинитись. Звернувшись до виконавчої служби, щоб уточнити розрахунок заборгованості, скаржник отримав розрахунок де розмір щомісячних платежів був змінений, оскільки державним виконавцем з липня 2017 року нарахування аліментів проводилось у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку та заборгованість по аліментам станом на 10 лютого 2021 року складає 15448,25 грн. Скаржник вважає, що державний виконавець не мала правових підстав для проведення перерахунку його аліментів, збільшувати їх розмір, прирівнюючи до прожиткового мінімуму( застосовувати окремі положення Сімейного Кодексу України).

Старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Козлова Т.В. 02 березня 2021 року надала суду відзив на скаргу, в якому просила суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі в зв`язку з її безпідставністю, оскільки згідно ст.184 СК України було передбачено, що розмірі аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі менше мінімального розміру передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 в абзац другий частини 2 статті 182 СК України було внесено зміни, якими встановлено, що Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а отже з 08.07.2021 року скаржнику нараховувались аліменти у відповідності до ч.2 ст. 182 СК України.

Суд, заслухавши пояснення скаржника та його представника, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, приходить на наступних висновків.

На виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження №3010379 з виконання виконавчого листа № 2-2269 виданого 27.12.2001 року Ізюмським міським судом Харківської області про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12.04.2016 року змінено розмір аліментів з 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходу) боржника до твердої суми в 300,00 грн. на місяць,, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, ст. 22 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем в порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення державним виконавцем постанов) порядок стягнення аліментів визначається законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

36. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Враховуючи обставини, встановлені при розгляді даної справи, докази, надані учасниками процесу, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає , оскільки державний виконавець, розраховуючи заборгованість по аліментам, правильно виходив із мінімально граничного розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 3010379 від 10 лютого 2021 року, складеного старшим державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) Козлової Т.В. суд зазначає наступне.

Пунктом 18 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Як вбачається з положень ст. 447 ЦПК України, особі в разі порушення її прав чи свобод під час виконання судового рішення надано право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Вимога щодо скасування вказаного розрахунку не може бути задоволена, так як довідка-розрахунок не є процесуальним рішенням державного виконавця, яку може бути скасовано.

Керуючись ст. 447, 448, 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк

Повний текст ухвали складено 28 квітня 2021 року.