Справа № 467/1115/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19.04.2021 року смт. Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю:

секретаря Шарати Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення авансового платежу та стягнення заборгованості за договором позики

в с т а н о в и в :

23.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_3 та просила стягнути з відповідача суму авансового платежу, сплаченого позивачем відповідачу в рахунок купівлі будинку по АДРЕСА_1 згідно розписки від 09.11.2017 року в сумі 48000,00 грн. та заборгованість за договором позики згідно розписки від 10.12.2017 року в розмірі 1728 доларів США, що еквівалентно станом на 01.10.2020 року 48930,05 грн., відсотки за договором позики згідно розписки від 10.12.2017 року з розрахунку 8 відсотків від суми боргу за користування грошовими коштами в сумі 3914,40 грн., та 3% річних в сумі 3977,60 грн. Всього позивач просила стягнути з відповідача заборгованість в сумі 112252,45 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала, що 09.11.2017 року вона передала грошові кошти в сумі 48000,00 грн. ОСОБА_3 в рахунок купівлі будинку по АДРЕСА_1 , про що остання склала відповідну розписку та зобов`язувалась підготувати відповідні документи для оформлення договору купівлі-продажу, проте після отримання авансового платежу відповідач не уклала з нею договір купівлі-продажу будинку та не повернула авансового платежу. Крім того, 10.12.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала під розписку відповідачу грошові кошти у розмірі 1728 доларів США на строк до 10.01.2018 року під 8%, однак відповідач до цього часу боргу за розпискою також не повернула. Зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом.

02.11.2020 року провадження у справі відкрито, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.11.2020 року заяву представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

16.12.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, від представника позивача ОСОБА_4 надійшло клопотання про розгляд справи без участі її та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного рішення.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,суд зробив висновок, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка№232391644 від 13.11.2020 року, а.с.26) житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на підставі договору купівлі-продажу №590 від 22.03.2012 року зареєстрований за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата внесення запису 04.04.2012 року.

Відповідно копії актового запису про шлюб №168 від 12.07.2014 року (а.с.83) ОСОБА_5 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка Донецької області уклала шлюб із ОСОБА_6 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 .

Отже, ОСОБА_7 є власницею житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до розписки (а.с.47), складеної ОСОБА_3 , вона отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 48000 (сорок вісім тисяч) гривень в рахунок оплати будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Пакет документів по оформленню будинку, крім договору купівлі-продажу, зобов`язується підготувати до 09.11.2017 року.

Отже, судом встановлено, що відповідач отримала від позивача 48000 грн. в рахунок вартості будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який остання мала намір купити. Письмового договору купівлі-продажу будинку, як і будь-якого іншого правочину (договору оренди, тощо), між сторонами укладено не було, станом на момент розгляду справи будинок зареєстрований за відповідачкою. Вказані грошові кошти в розмірі 48000,00 грн. позивачу не повернуті.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно ст.570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами, який би за своєю формою та змістом відповідав закону.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, який би за своєю формою та змістом відповідав закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, то передана відповідачу сума коштів є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Отже, аванс в розмірі 48000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та мають бути задоволені.

Згідно розписки (а.с.48), складеної ОСОБА_3 10.12.2017 року, вона позичила у ОСОБА_1 гроші в сумі 1728 доларів під заставу будинку по АДРЕСА_1 , належного їй на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2012 року. Гроші зобов`язується повернути з урахуванням 8 відсотків від суми боргу до 10.01.2018 року.

Як визначено ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц, Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2020 року у справі № 552/6989/16-ц.

За змістом ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Як передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Наявна в матеріалах справи розписка підтверджує факт укладення між сторонами саме договору позики та отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів із зобов`язанням повернути їх у зазначену дату із сплатою відсотків, та відповідач, як позичальник, свої зобов`язання не виконала.

Що стосується умови про передачу грошових коштів під заставу нерухомого майна, житлового будинку, слід зазначити наступне.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках встановлених - законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків встановлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Частиною першою статті 220 ЦК України встановлено, що уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, розписка, написана 10.12.2017 року ОСОБА_3 в частині, що містить елементи договору застави є нікчемною, оскільки укладена в простій письмовій формі і нотаріально не посвідчена, а тому не створює юридичних наслідків для сторін в частині, що стосується застави нерухомого майна.

Відтак, судом встановлено наявність боргового зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 на підставі розписки від 10.12.2017 року в сумі 1728 доларів США, яке мало бути виконане до 10.01.2018 року зі сплатою 8 відсотків від суми боргу за користування грошовими коштами.

Враховуючи, що боргове зобов`язання визначене сторонами у іноземній валюті, а позивач просить стягнути з відповідача еквівалент зазначеної суми в гривнях, суд вирішуючи позов у даній частині виходить з наступного.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У даному випадку позивач, скориставшись своїм диспозитивним правом, звертаючись з позовом просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики, укладеним у доларах США, визначивши її розмір у гривневому еквіваленті, що не суперечить зазначеним положенням законодавства. З огляду на викладене, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_3 на користь позивача боргу, відсотків за користування грошовими коштами та трьох процентів річних від простроченої суми у гривнях, визначаючи суму до стягнення за офіційним курсом доларів США станом на момент звернення з позовом. Згідно відбитку поштового штампу на описі вкладення до поштового відправлення та на конверті (а.с.11-12), ОСОБА_1 позовну заяву скеровано до суду 20.10.2020 року.

Вісім відсотків від суми боргу 1728 доларів США становить 138,24 доларів США.

Річні три відсотки від суми боргу 1728 доларів США за період з 11.01.2018 року та в межах розрахунку позивача до 15.10.2020 року становить 143,16 доларів США (1728 х 3 х 1008/365/100).

За даними сайту Національного банку України, про офіційний курс гривні щодо іноземної валюти, станом на 20.10.2020 року офіційний курс гривні до 1 долара США становить 28,3762 грн. (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=20.10.2020&period =daily)

Відтак, сума боргу за офіційним курсом доларів США станом на момент звернення з позовом становить 49034,07 грн., розмір 8 відсотків за користування грошовими коштами 3922,73 грн., розмір трьох процентів річних від простроченої суми 4062,34 грн.

Разом з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача суму позики у гривневому еквіваленті в сумі 48930,40 грн. (з розрахунку 1 долар США становить 28,316 грн.), 8 відсотків від суми боргу за користування грошовими коштами в сумі 3914,40 грн., та 3 проценти річних в сумі 3977,60 грн.

Враховуючи, що даний позов заявлено про стягнення боргу в гривневому еквіваленті, суд стягує борг саме у заявленому розмірі, оскільки в силу ст.13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених вимог.

Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики також підлягають задоволенню в повному обсязі в заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на сплату судового збору суд виходить з того, що сума заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, які судом задоволено в повному обсязі, складає 104822,40 грн. (48000,00 грн. грошові кошти, передані у якості авансу, основний борг за позикою в розмірі 48930,40 грн., відсотки за позикою в розмірі 3914,40 грн., три проценти річних від простроченої позики 3977,60 грн.). Ціна позову, виходячи з якої позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1122,50 грн., визначена позивачем в сумі 112252,45 грн., тобто при визначенні загальної суми всіх позовних вимог позивач припустився арифметичної помилки. Отже, розмір судового збору, який належав до сплати позивачем становить 1048,22 грн. У даному розмірі судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 625, 615, 629, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-268, 274-279 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення авансового платежу та стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка Донецької області, зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Муравище Ківерцівського району Волинської області, зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти, передані у якості авансу в сумі 48000 (сорок вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка Донецької області, зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Муравище Ківерцівського району Волинської області, зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за позикою у загальній сумі 56822 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 40 копійок, що включає основний борг за позикою в розмірі 48930,40 грн., відсотки за позикою в розмірі 3914,40 грн., три проценти річних від простроченої позики 3977,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка Донецької області, зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Муравище Ківерцівського району Волинської області, зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на оплату судового збору в розмірі 1048 (одна тисяча сорок вісім) гривень 22 копійки.

Заходи забезпечення позову, у вигляді арешту, накладеного ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.11.2020 року, на майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу №590 від 22.03.2012 року посвідченого Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем та іншими учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде виготовлено 29.04.2021 року.

Суддя І.О.Догарєва