Провадження № 2-з/359/175/2021
Справа № 359/1538/21
УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення позову

27 жовтня 2021 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І. В., вивчивши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 359/1538/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав.

25.10.2021 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою про вжиття заходів забезпечення позову, яка передана судді для розгляду 26.10.2021.

Так, заявник просить до винесення судом рішення у справі за її позовною заявою до ОСОБА_2 , про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав визначити час спілкування і виховання сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 наступним чином: протягом всього тижня, починаючи з 21 години неділі до 21 год. наступної неділі, почергово з батьком (тиждень син живе в мами, тиждень в батька), зобов`язати батька ОСОБА_2 передавати дитину ОСОБА_3 матері ОСОБА_1 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 , зокрема, вказує, що відповідач позбавив її можливості бачити дитину, а маленький син за вказівкою ОСОБА_2 припинив відповідати на телефонні дзвінки, розмови зрідка могли тривати декілька секунд. Вказує, що вся невербальна поведінка дитини, свідчить про те, що дитина залякана.

Також зазначає, що, оскільки ОСОБА_2 не дозволяв спілкуватися з сином, 19 липня 2021 року виконавчим комітетом Бориспільської міської ради Київської області було прийнято рішення №547 «Про участь громадянки ОСОБА_1 у вихованні її малолітнього сина». Стверджує, що дитині небезпечно залишатися з батьком, який притягався систематично до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та щодо якого відкрита кримінальна справа за ст. 126-1 КК України № 000666, який перебуває на профілактичному обліку в Національній поліції України за категорією «кривдник», отримав судовий обмежувальний припис строком на 6 місяців за акти вчинення домашнього насильства над дружиною.

Зазначає, що відповідач повністю перервав контакт малолітнього сина з матір`ю та її родичами, і вона повністю позбавлена можливості бачити і виховувати власного сина.

Вказує, що працює дитячим лікарем-стоматологом в престижній приватній дитячій клініці міста Києва та має високі професійні здібності встановлювати і підтримувати психоемоційний зв`язок з дітьми. У зв`язку з чим вважає, що всі рішення винесенні виконавчим комітетом Бориспільської міськради і комітетом з прав захисту дитини були заздалегідь упередженими, ухваленими під впливом бувшого секретаря Бориспільської міськради Годунка Я.М., товариша відповідача ОСОБА_2 .

Зазначає, що виконавчим комітетом було винесено рішення не в інтересах дитини і було визначено тільки наступні години спілкування матері з сином: перший, третій тиждень місяця з п`ятниці (час узгоджується між батьками, враховуючи графік занять дитини) до неділі 21.00 години на території матері або нейтральній території, або в інші дні за домовленістю сторін. Проте вказане рішення батьком не виконується і ігнорується. Батько постійно посилається на нібито не бажання заляканої ним дитини спілкуватися з матір`ю.

Вважає, що такі дії батька свідчать про свідоме позбавлення ним материнської опіки для сина з метою створення у дитини хибної думки, що мати його покинула, що призвело до погіршення психоемоційного зв`язку дитини з мамою та може призвести до суттєвих складнощів при виконанні судового рішення у даній справі.

Також зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання батька до ухвалення судового рішення у даній справі передавати малолітню дитину матері обґрунтовує необхідністю малолітньої дитини виховуватись матір`ю. Вказує, що відповідач активно і безпідставно перешкоджає матері приймати участь у житті дитини, спілкуватися з ним, розмовляти, бачитися, приймати участь у вихованні та навчанні. Зазначає, що вже 5 місяців відповідач стверджує про нібито відсутність бажання дитини спілкуватися з мамою, однак дитина повністю і постійно знаходиться під впливом батька, що свідчить про те, що саме батько забороняє сину спілкуватися з матір`ю. Все це призводить до суттєвого зменшення емоційного зв`язку та прив`язаності дитини до матері. Дані обставини несуть ризики руйнування здорових, нормальних психоемоційних зв`язків між мамою та дитиною, і як наслідок реальну загрозу неможливості ефективного виконання остаточного рішення суду в цій справі.

Вважає, що, забезпечивши позов, шляхом зобов`язання батька передавати малолітнього сина матері для виховання і спілкування фактично відновить право дитини на безперешкодне спілкування з мамою, що передбачене ст.153 СК України та право матері на переважне право перед іншими особами на особисте виховання малолітніх дітей, що передбачене ст.151 СК України.

На думку позивача, зазначений нею вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає інтересам малолітнього сина, якого батько, виходячи з власних інтересів, позбавив материнської турботи і тепла.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, до заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

З доданих до заяви документів вбачається, що між сторонами виник спір щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який безпосередньо пов`язаний з місцем його подальшого проживання, виконанням батьками, зокрема відповідачем, їх батьківських обов`язків, встановленням підстав для відібрання дитини від батька та передачу його матері.

Як вбачається з наявних в матеріалах цивільної справи документів, на даний час малолітній син сторін проживає зі своїм батьком, відповідачем у справі ОСОБА_2 , а позивачу ОСОБА_1 матері дитини органом опіки та піклування Виконавчого комітету Бориспільської міської ради встановлені години спілкування та участі у вихованні сина, яке, як стверджує позивач, відповідачем не виконується.

За змістом поданого відзиву, той факт, що дитини проживає з батько та не бачиться та не спілкується з матір`ю, відповідачем не оспорюється та обґрунтовується протиправною поведінкою матері, яка за його твердженням викрала дитини 23 березня 2021 року та по 17 квітня 2021 року, внаслідок чого син не бажає спілкуватися з матір`ю.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з вимогами ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду, наведених у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №490/1087/21), у якій вирішувався спір про визначення місця проживання дітини з матірю та була розглянута заява про забезпечення позову, Верховний Суд зазначив, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Також зазначено, що аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

З урахуванням викладеного Верховний Суд вказав, що системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Слід врахувати, що на даний час судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав триває, і відповідач має заперечення проти позову, зокрема, посилаючись, на протиправну поведінку та негативний психологічний сплив матері на сина, відсутність достатньої турботи та піклування з її боку, неврахування інтересів дитини, проте, ці обставини підлягають перевірці та встановленню в судовому засіданні на підставі дослідження наданих сторонами доказів.

Водночас, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, слід погодитися, що з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, подальшого погіршення між ними відносин на період розгляду справи до остаточного вирішення спору, вжиття заходу забезпечення позову допустимо і вкрай необхідно у даній справі, оскільки виконання рішення суду може бути ускладнено, або виявиться неможливим, якщо такий психоемоційний зв`язок між позивачем ті їх з відповідачем малолітнім сином буде втрачено саме через відсутність їх спілкування та одноосібний вплив з боку відповідача на дитину.

Отже, з урахуванням викладеного, зокрема правових позицій Верховного Суду, а також мети, з якою вживаються заходи забезпечення позову та, враховуючи інтереси малолітньої дитини та її батьків, що мають рівні обов`язки щодо участі у вихованні та рівні права щодо спілкування з дитиною, та, оскільки заходи забезпечення позову не мають бути засобом врегулювання спору або хоча б часткового його задоволення, про що фактично просить позивач, порушуючи клопотання визначити час спілкування і виховання сина з матір`ю протягом всього тижня почергово з батьком (тиждень син живе в мами, тиждень в батька), а мають переслідувати мету забезпечення виконання рішення суду, приходжу до висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню та відповідача має бути зобов`язано не чинити перешкоди та забезпечувати можливість безперешкодного спілкування (побачення та спільного проведення часу) сина з матір`ю, позивачем у справі.

Проте, зважаючи на тривалий конфлікт між сторонами та взаємні звинувачення у протиправній поведінці та вчиненні домашнього насильства, зокрема, і по відношенню до дитини, ту обставину, що малолітній син сторін тривалий час проживає з батьком, знаходячись під його безпосереднім особистим впливом, позбавлений спілкування з матір`ю, що визнається обома сторонами, таке спілкування має відбуватися на нейтральній для сторін території в присутності батька, відповідача у справі, або за його відсутності та в присутності працівника органу опіки та піклування для здійснення супроводу та запобігання розвитку конфлікту та зловживанням обох сторін.

Таке, спільне проведення часу матері та дитини на нейтральній території в присутності батька або представника органу опіки та піклування є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для останнього, з огляду на наявність спору про відібрання дитини.

Підстави для зустрічного забезпечення згідно ст. 154 ЦПК України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 353 -355 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , можливість безперешкодного спілкування (побачення та спільного проведення часу) з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приводити у погоджене сторонами, або визначене органом опіки та піклування, нейтральне місце, яке не має бути місцем проживання жодної зі сторін (заклад освіти, інший заклад або громадське місце тощо), кожної п`ятниці з 9-00год. до 11.00 год. або з 15.00 год. до 17.00 год. (в залежності від графіку навчання у школі, чи в інші години за погодженням сторін) та кожної суботи або (в залежності від наявності додаткових гуртків та курсів, чи за погодженням сторін) кожної неділі місяця з 10:00 год. до 13:00 год. (чи в інші години за погодженням сторін) - у присутності батька, або працівника органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області.

В межах виконання даної ухвали визначити, що :

- стягувачем є - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- боржником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її винесення 27 жовтня 2021 року і підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Роз`яснити, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується за виконавчим документом про накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог та що підлягають негайному виконанню.

Копію даної ухвали відповідно до ч. 2 ст. 157 ЦПК України направити, для відома та виконання учасникам справи та Бориспільському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (08302, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях б. 63), а також органу опіки та піклування Службі у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області (08301, Київська область, м.Бориспіль, вул..Бежівка, 1)

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. В. Муранова-Лесів