РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року

м. Рівне

Справа № 2-607/09

Провадження № 22-ц/4815/1267/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

заявник головний державний виконавець Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Примак Костянтин Миколайович,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2019 року (постановлену у складі судді Ємельянової Л.В.) у справі за поданням головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Примака Костянтина Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року головний державний виконавець Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Примак К.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ..

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у Здолбунівському РВ ДВС перебуває виконавче провадження № 26036727, відкрите 11 березня 2011 року на підставі виконавчого листа №2-607/09, виданого 17 грудня 2015 року Здолбунівським районним судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного інноваційного банку «УкрСиббанк» грошових коштів у сумі 116752 грн. 48 коп. та 1197 грн. 52 коп.. Однак, по даний час заборгованість не погашена. Боржнику відомо про відкрите виконавче провадження та отримано копії документів даного виконавчого провадження. Станом на 12.12.2019 року ОСОБА_1 на виклики до державного виконавця не з`являється, про причини неявки не повідомляє. Зазначає, що боржник неодноразово перетинав державний кордон України. Вважає, що боржник має намір ухилення від виконання грошового зобов`язання шляхом виїзду за кордон, тому просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2019 року подання головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Примака Костянтина Миколайовича задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон України громадянина України ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язання, покладеного на нього згідно виконавчого листа №2-607/09, виданого Здолбунівським районним судом Рівненської області 17 грудня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 117950 гривень.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких доказів, що боржник ОСОБА_1 вчиняв дії для погашення заборгованості, повідомляв державного виконавця про одержаний дохід та вчиняв всі залежні від нього дії на погашення існуючого зобов`язання. В матеріалах справи відсутні докази наявності у нього непереборної сили та того, що він є непрацездатним, що свідчить про свідоме невиконання ним грошового зобов`язання. Боржник ОСОБА_1 не виконує рішення суду про сплату боргу, не повідомляє державного виконавця про наявність заробітку (доходу), рухомого та/або нерухомого майна, а також не повідомляє про наявність поважних причин, що утруднюють виконання виконавчого документа.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі стверджує, що він не являється боржником, оскільки не укладав кредитного договору, не підписував будь-яких документів, що стосуються матеріалів виконавчого провадження. Наголошує, що боржником є ОСОБА_2 , який при підписанні кредитного договору зазначив його дані (без його згоди), як поручителя, а тому вважає дії державного виконавця незаконними. Пояснює, що впродовж десяти років існування виконавчого провадження він не знав про його наявність. Зауважує, що державний виконавець з ним не зв`язувався, постанови про відкриття виконавчого провадження та будь яких інших попереджень, інформаційних довідок, тощо, в яких зазначалось про існування даного виконавчого провадження він не отримував. Стверджує, що державним виконавцем не було доведено факт його ухилення від виконання зобов`язань за рішенням суду.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 5 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" на боржника покладено ряд обов`язків, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-607/09, виданого 17 грудня 2015 року Здолбунівським районним судом Рівненської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного інноваційного банку «УкрСиббанк» грошових коштів у сумі 116752 грн. 48 коп. та 1197 грн. 52 коп., Здолбунівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 11 березня 2011 року відкрито виконавче провадження, що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 26036727 від 11.03.2011р.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2014 року у вищевказаному виконавчому провадженні було замінено стягувача публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект".

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо наявності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, апеляційний суд враховує наступне.

Аналіз статті 441 ЦПК України свідчить про те, що "ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням" слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, у контексті вищезазначених норм права, державний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Разом з цим, до подання про обмеження у праві виїзду, окрім двох викликів боржника, отримання яких ним заперечується, державним виконавцем не надано доказів про вчинення останнім будь-яких інших заходів примусового виконання рішення суду, що передбачені ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При чому, згідно з частиною 3 указаної статті, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

З огляду на вищенаведене, можна дійти висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов`язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

Доказів про те, що ОСОБА_1 свідомо, умисно ухиляється від виконання судового рішення державним виконавцем не надано і у судовому засіданні здобуто не було.

При постановлені оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не було з`ясовано всі обставини справи та не враховано положення Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", а саме: належним чином не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням та чи були вжиті державним виконавцем всі заходи для забезпечення виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що висновок місцевого суду про обґрунтованість подання державного виконавця є помилковим, а тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України передчасним.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Примака Костянтина Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.