ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1026/20

Головуючий у першій інстанції - Волошина Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/65/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області у складі судді Волошиної Н.В. від 15 жовтня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Мена, дата складання повного тексту рішення 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, третя особа: Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.127), просив: звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів відповідно до рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02.12.2005 року у справі №2-982/2005 р., які стягуються на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 27.10.2005 року по 30.01.2020 року у розмірі 159 911 грн. 69 коп.; зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відповідно до рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02.12.2005 року у справі № 2-982/2005 р., з 1/4 частини усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 05.03.2005 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, проте, починаючи з 13.05.2005 року, сторони даного спору проживають окремо, наприкінці травня 2005 року позивач повернувся на постійне місце проживання до міста Одеси. ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін даного спору народилась дочка ОСОБА_5 . В подальшому, відповідач звернулась до Менського районного суду Чернігівської області із позовами про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , а також про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, за результатами розгляду яких 02.12.2005 року Менським районним судом Чернігівської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача аліментів на утримання дружини, з якою проживає дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 27.10.2005 року, і до досягнення дитиною трьох років, а також про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 27.10.2005 року, і до повноліття дитини. Позивач вказував, що 15.01.2008 року Менським районним судом Чернігівської області ухвалено заочне рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем. 07.02.2006 року державним виконавцем другої державної виконавчої служби у Суворовському районі м.Одеси було відкрито виконавче провадження №В-2/442 з примусового виконання виконавчого листа №2-982 від 02.12.2005 року, виданого Менським районним судом Чернігівської області про стягнення з позивача на користь відповідача у даній справі аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 27.10.2005 року, і до повноліття дитини. Позивач зазначає, що про існування дитини, про наявність судових рішень про стягнення з нього аліментів, а також про наявність відкритих виконавчих проваджень, про наявність у позивача заборгованості за аліментами, він дізнався від свого адвоката у 2020 році. У позові ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку із наявністю у нього сумнівів щодо батьківства відносно дочки ОСОБА_4 , ним було зроблено відповідну експертизу ДНК, за результатами проведення якої було підтверджено батьківство позивача стосовно дочки ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що 13.02.2020 року він з`явився до виконавчої служби, при цьому, повідомив про місце свого проживання, надав інформацію про те, що офіційно не працює. Позивач стверджує, що дізнавшись про те, що він є батьком дитини, він сплатив 7 000 гривень аліментів, а також намагався домовитись з відповідачем щодо зміни заборгованості за аліментами, оскільки розмір даної заборгованості, визначений державним виконавцем, є для нього непосильним та таким, що виник у зв`язку з необізнаністю позивача щодо існування дитини та судового рішення про стягнення аліментів. Позивач вказує, що на даний час він має іншу сім`ю, яка складається з дружини та сина, при цьому, коштів ледве вистачає на задоволення мінімальних потреб сім`ї та на утримання їх спільної дитини. Посилаючись на ті обставини, що на даний час його матеріальне та сімейне становище змінилось, позивач був необізнаний про наявність у нього дочки ОСОБА_4 , а також на те, що позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи про стягнення з нього аліментів та ухвалення з даного приводу відповідних судових рішень, а також не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів, позивач просив задовольнити вимоги заявленого позову.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 15.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Відкликано виконавчий лист №2-982, виданий Менським районним судом Чернігівської області 02.12.2005 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 27.10.2005 року і до повноліття дитини. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 599 грн. 12 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.10.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів, відповідно до рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02.12.2005 року у справі № 2-982/2005 р., які стягуються на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 27.10.2005 року по 30.01.2020 року у розмірі 159 911 грн. 69 коп. При цьому, ОСОБА_1 просить ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В іншій частині рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.10.2020 року ОСОБА_1 просить залишити без змін. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 15.10.2020 року у оскаржуваній частині ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому, висновки суду не відповідають обставинами справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні його позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 27.10.2005 року по 30.01.2020 року у розмірі 159 911 грн. 69 коп. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував положення ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, оскільки матеріали даної цивільної справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що позивач був обізнаний щодо народження дитини, а також про наявність рішень про стягнення аліментів. ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги вказує, що є істотними, у розумінні ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, ті обставини, що він не знав про наявність у нього дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що позовну заяву ОСОБА_3 та рішення суду про розірвання шлюбу було отримано ним від його батьків у 2020 році. Доводи апеляційної скарги вказують, що Менський районний суд Чернігівської області при розгляді цивільної справи №2-36/2008р. про розірвання шлюбу та цивільної справи №2-983 про стягнення аліментів неналежним чином повідомив позивача про розгляд справи, та розглянув справи за відсутності ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що матеріали цивільної справи №2-36/2008р. про розірвання шлюбу знищені, а матеріали цивільної справи про стягнення аліментів містять поштові повідомлення, які надсилались на адресу, за якою позивач на час розгляду справи не проживав. При цьому, доводи апеляційної скарги стверджують, що поштові повідомлення на ім`я ОСОБА_1 не містять підпису позивача, а містять напис одним і тим же почерком '' ОСОБА_1 '', що ставить під сумнів такий доказ. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо обізнаності позивача про наявність у нього дитини, дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також щодо обізнаності позивача про судові рішення про розірвання шлюбу та про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, і за даних обставин, безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

В іншій частині рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.10.2020 року апелянтом не оскаржується.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.10.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, третя особа: Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За даних обставин, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 15.10.2020 року у оскаржуваній апелянтом частині, а саме, в частині відмови судом першої інстанції у задоволенні вимог заявленого позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 05.03.2005 року (а.с.23), 05.03.2005 року виконкомом Городищенської сільської ради Менського району Чернігівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 , після одруження прізвище - '' ОСОБА_1 ''.

Сторони даного спору мають дитину - дочку ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 22.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції Чернігівської області, у якому батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені: ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (а.с.24).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 02.12.2005 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дружини, з якою проживає донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 27.10.2005 року і до досягнення дитиною трьох років (а.с.25).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 02.12.2005 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісяця, починаючи з 27.10.2005 року, і до повноліття дитини. 02.12.2005 року на виконання даного рішення Менським районним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист (а.с.26).

15.01.2008 року Менським районним судом Чернігівської області ухвалено заочне рішення, згідно з яким зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано (а.с.28).

За заявою стягувача ОСОБА_3 державним виконавцем другої державної виконавчої служби у Суворовському районі м.Одеси 07.02.2006 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №В-2/442 з примусового виконання виконавчого листа №2-982, виданого 02.12.2005 року Менським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини (а.с.30).

Під час проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем 03.05.2010 року було здійснено виїзд за місцем проживання боржника ОСОБА_1 , та встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_1 відсутній, вдома нікого не було, виклик державного виконавця залишено у воротах будинку. 20.04.2012 року та 19.05.2018 року державним виконавцем було повторно здійснено виїзди за місцем проживання боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що боржник за вказаною адресою відсутній, двері ніхто не відчинив, залишено виклик до відділу виконавчої служби, про що складено відповідні акти державного виконавця (а.с.40-42).

Враховуючи ту обставину, що з часу відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-982 від 02.12.2005 року у боржника ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком за період з 01.07.2012 року по 31.01.2019 року становив 131 862,69 грн., та для забезпечення виконання виконавчого листа державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.49-52).

Згідно з розрахунком, проведеним держаним виконавцем, загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 станом на 30.01.2020 року становить 159 911,69 грн.(а.с.32).

З акту державного виконавця від 13.02.2020 року вбачається, що боржник ОСОБА_1 з`явився до другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, та повідомив відомості щодо місця свого проживання - АДРЕСА_2 . Офіційно не працевлаштований (а.с.43).

13.02.2020 року, 20.02.2020 року боржником ОСОБА_1 на погашення заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 було сплачено 7 000 гривень, що підтверджується розпорядженням №3431425 від 25.02.2020 року (а.с.48).

Згідно з результатами дослідження №26183 від 11.03.2020 року, ймовірність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_5 , становить 99,999999% (а.с.33).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 10.06.2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , та змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3

Як вбачається із оскаржуваної частини рішення суду першої інстанції від 15.10.2020 року, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення вимог заявленого позову у вказаній частині.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні його позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 27.10.2005 року по 30.01.2020 року у розмірі 159 911 грн. 69 коп. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував положення ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, оскільки матеріали даної цивільної справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що позивач був обізнаний щодо народження дитини, а також про наявність рішень про стягнення аліментів. ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги вказує, що є істотними, у розумінні ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, ті обставини, що він не знав про наявність у нього дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що позовну заяву ОСОБА_3 та рішення суду про розірвання шлюбу було отримано ним від його батьків у 2020 році. Доводи апеляційної скарги вказують, що Менський районний суд Чернігівської області при розгляді цивільної справи №2-36/2008р. про розірвання шлюбу та цивільної справи №2-983 про стягнення аліментів неналежним чином повідомив позивача про розгляд справи, та розглянув справи за відсутності ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що матеріали цивільної справи №2-36/2008р. про розірвання шлюбу знищені, а матеріали цивільної справи про стягнення аліментів містять поштові повідомлення, які надсилались на адресу, за якою позивач на час розгляду справи не проживав. При цьому, доводи апеляційної скарги стверджують, що поштові повідомлення на ім`я ОСОБА_1 не містять підпису позивача, а містять напис одним і тим же почерком '' ОСОБА_1 '', що ставить під сумнів такий доказ. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо обізнаності позивача про наявність у нього дитини, дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також щодо обізнаності позивача про судові рішення про розірвання шлюбу та про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, і за даних обставин, безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 15.10.2020 року у оскаржуваній частині, виходячи із наступного.

Приписами ч.2 статті 197 Сімейного Кодексу України регламентовано, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно статті 3 (ч.1) Конвенції про права дитини, 20.11.1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 18 (ч.1), 27 (ч.1,ч.2) Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 8 Закону України ''Про охорону дитинства'', кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3, суд, за передбачених статтею 197 Сімейного кодексу України умов, може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами.

Виходячи із положень ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами є можливим за позовом платника аліментів у випадку виникнення даної заборгованості у зв`язку із тяжкою хворобою платника аліментів або іншою обставиною, що має істотне значення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Як вбачається із заявленого позову, позивач ОСОБА_1 на обґрунтування наявності підстав для задоволення вимог заявленого позову в частині звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, посилається на ті обставини, що він до 2020 року не знав про існування його шлюбу з відповідачем, не знав про існування дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також не знав про рішення суду, яким з нього було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , та про відкриття виконавчого провадження за даним рішенням.

Згідно з розрахунком, проведеним держаним виконавцем, загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 станом на 30.01.2020 року становить 159 911,69 грн.(а.с.32).

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині відносно того, що твердження позивача щодо його необізнаності про наявність у нього дитини та судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є тими істотними обставинами, з якими законодавець пов`язує можливість звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Як зазначив суд першої інстанції у рішенні від 15.10.2020 року, вказані доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи, також вони спростовуються поясненнями відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції та наявними у матеріалах справи доказами. У позовній заяві до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості за аліментами (а.с.2-10), з якою ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції, позивач зазначає, що 05.03.2005 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, при цьому, з 13.05.2005 року вони проживають окремо, а наприкінці травня 2005 року позивач повернувся на постійне місце проживання до міста Одеси. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 до позовної заяви додано копію позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яка була подана до Менського районного суду Чернігівської області 30.11.2007 року, і у якій зазначено, що від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).

Суд першої інстанції вказав у рішенні від 15.10.2020 року, що в судовому засіданні представник позивача зазначив, що копію даної позовної заяви ОСОБА_1 отримав у 2020 році на його звернення до Менського районного суду Чернігівської області із заявою про надання сканкопій матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу. Проте, зазначене спростовується повідомленням керівника апарату Менського районного суду Чернігівської області від 10.09.2020 року відносно того, що ні ОСОБА_1 , ні його представник з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи № 2-37/2008 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та надання сканкопій документів не звертались, крім цього, вказана справа знищена у 2015 році за закінченням строку зберігання, про що надано акт №1 про вилучення для знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню від 20.02.2015 року (а.с.104-109). Як вказано судом першої інстанції у рішенні від 15.10.2020 року, після оголошення судом даного повідомлення, представник позивача у судовому засіданні зазначив про те, що копія позовної заяви про розірвання шлюбу була направлена на адресу проживання батьків ОСОБА_1 , які йому не повідомили про надходження даної заяви.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду судом справ про розірвання шлюбу та про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спростовуються заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 15.01.2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с.28), а також матеріалами цивільної справи №2-983 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, які були досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду даної справи.

Як вбачається із заочного рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15.01.2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с.28), а також із рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02.12.2005 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.178-179), відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило. Крім того, як зазначив суд першої інстанції, в матеріалах цивільної справи №2-983 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, наявні повідомлення про вручення поштових відправлень ОСОБА_1 , які надсилались йому за двома адресами, в тому числі, і за зареєстрованим місцем його проживання з 13.07.2004 року у с.Ясенове Перше Любашівського району Одеської області (а.с.20,зворот), які були ним отримані (а.с.171,172).

Твердження представника позивача відносно того, що на час розгляду справи ОСОБА_1 не проживав за місцем реєстрації, а за вказаною адресою проживали його батьки, суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки відповідно до норм ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду вказаних цивільних справ, як і чинним ЦПК України, передбачалось у разі відсутності особи, якій адресовано судову повістку, в місці проживання, вручення повістки під розписку будь-кому з повнолітніх членів сім`ї.

Як зазначено судом першої інстанції у рішенні від 15.10.2020 року, твердження позивача про те, що саме 08.05.2020 року він дізнався про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спростовуються розрахунком по сплаті аліментів від 30.01.2020 року, який позивачем додано до позовної заяви, та було оскаржено до суду у березні 2020 року, аналізом ДНК на батьківство, зробленим 29.02.2020 року, розпорядженням №3431425 державного виконавця про надходження 13.02.2020 року, 20.02.2020 року грошових коштів у сумі 2 000 грн. та 5 000 грн., відповідно на сплату аліментів за виконавчим документом №2-982 від 02.12.2005 року.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей: 77,78 ЦПК України на підтвердження наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині його звільнення від сплати заборгованості за аліментами, в порядку ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України.

У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року, заява №31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (№2), від 27.11.1992 року, Серія А, №250, ст.35-36, п.90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 15.10.2020 року у оскаржуваній частині, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 15.10.2020 року апеляційним судом не переглядається в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України.

Керуючись статтями: 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2020 року у оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 11.05.2021 року.

Головуючий: Судді: