Номер провадження: 22-ц/813/7453/21
Номер справи місцевого суду: 2-6772/2008
Головуючий у першій інстанції Таварткіладзе О.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

30.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Заїкіна А.П.

суддів - Князюка О.В., Погорєлова С.О.,

вивчивши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності, припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння, -

встановив:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням апелянтом 15 березня 2021 року засобами поштового зв`язку, було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що про суть оскаржуваного рішення, його наслідки та про порушення її прав їй стало зрозуміло лише 16 лютого 2021 року після відмови в роз`ясненні рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року. Посилаючись на вказані підстави, просила суд поновити строк на апеляційне оскарження зважаючи на те, що для визначення початку перебігу строку має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (а.с. 154-167).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року вказані апелянтом причини пропуску строку визнано неповажними, вищевказана апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без руху.

Скаржнику надано строк десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги та попереджено, що в разі невиконання зазначених вимог ухвали в наданий строк, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

26 квітня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження. У вказаному клопотанні апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2008 року.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 в 2019 році розпочала вирішувати питання щодо приватизації земельної ділянки, на якій розташована її нерухомість. Помиляючись в своїх міркуваннях, вважала що в оскаржуваному рішенні суду допущена помилка, щодо статусу її нерухомості. 17.10.2019 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки. У зв`язку з вказаними обставинами змушена була звернутись до Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради з метою встановлення обставин походження її нерухомості. 12.10.2020 року було отримано відповідь разом з копіями документів, серед яких було рішення Народного суду Київського району м. Одеси від 09.02.1966 року. Згідно зі змістом вищевказаного рішення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було розділено на дві частини. Після чого ОСОБА_1 вважала, що в оскаржуваному рішенні суду дійсно існує помилка щодо статусу її нерухомості, так як ще в 1966 році було прийнято рішення про розподіл домоволодіння на дві частини. У зв`язку з вказаними обставинами ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, вказана заява обґрунтована тим, що на момент розгляду справи №2-6772/2008 відсутній предмет спору в частині припинення права спільної часткової власності та розподілу домоволодіння. 22.01.2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси відмовлено в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. 16.02.2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси відмовлено ОСОБА_1 в роз`ясненні рішення суду. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 зазначає, що про суть прийнятого рішення їй стало відомо тільки після ознайомлення з текстом ухвали від 16.02.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України.

Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року, на яке подана апеляційна скарга, ухвалено до набрання чинності ЦПК України (2017 року). Тому, підлягає оскарженню у строки, передбачені статтею 294 ЦПК України (2004 року).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У частині третій статті 297 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Встановлено, що апеляційну скаргу на рішення районного суду від 18 грудня 2008 року ОСОБА_1 , ОСОБА_1 оскаржила 17 березня 2021 року одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті статтею 126 ЦПК України передбачено право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями, встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року в якому було роз`яснено зміст рішення, порядок і строк його оскарження (а.с.51-53).

Отже, вирішувати питання про пропуск процесуального строку апеляційного оскарження (у 10 днів) з доводів, які наведені заявником, взагалі є безпідставними.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнанні судом неповажними.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням положень ст. 358 ЦПК України, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2008 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності, припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених ч. 2 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Судді Одеського апеляційного суду: А.П. Заїкін

О.В. Князюк

С.О. Погорєлова