Справа № 473/3488/20
РІШЕННЯ

іменем України

"29" квітня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., позивачки ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області, орган опіки та піклування Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Вознесенської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала на те, що 25 серпня 2018 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем.

Від шлюбу мають спільну малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З січня 2020 року подружжя мешкає нарізно, дитина залишилася проживати з батьком.

Сім`я розпалася остаточно, а жодні здійснені ОСОБА_1 заходи не призвели до примирення подружжя, між сторонами існує спір щодо місця мешкання спільної доньки.

В той же час позивачка створила для дитини належні умови для проживання, утримання та виховання, зокрема забезпечена житлом, яке за характеристиками придатне для проживання малолітньої (наявна окрема кімната для дитини з дитячим куточком, іграшками, іншими речами для розвитку доньки), має самостійний тимчасовий заробіток, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони.

Враховуючи вказані обставини, а також вік ОСОБА_6 , яка першочергово потребує підтримки та піклування матері, особу відповідача, який зловживає спиртними напоями, створює позивачці перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а тому ОСОБА_1 просила визначити місце проживання малолітньої доньки з нею.

02 листопада 2020 року від відповідача ОСОБА_4 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Веселівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини (з уточненням від 03 листопада 2020 року) в якій відповідач вказував, що з 25 серпня 2018 року він перебуває з позивачкою в зареєстрованому шлюбі.

Мають спільну малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З січня 2020 року подружні відносини між сторонами припинилися, подружжя мешкає нарізно, оскільки позивачка фактично покинула доньку, дитина залишилася проживати з батьком.

Відповідач створив для дитини належні умови для проживання, утримання та виховання, зокрема забезпечений житлом, має самостійний заробіток, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, самостійно утримує доньку.

Натомість ОСОБА_1 власного житла та стабільного прибутку не має, перебувала на обліку у лікаря психіатра та є емоційно нестійкою особистістю, за час спільного проживання з відповідачем після народження спільної доньки у позивачки не було жодного зв`язку з дитиною та материнських почуттів, ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої батьківські обов`язки щодо доньки, не піклувалася про стан її здоров`я, харчування, розвиток, не здійснювала її матеріального забезпечення, після зміни місця мешкання не цікавилася долею дитини.

Враховуючи вказані обставини, а також незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , яка потребує періодичного лікування, особу позивачки, яка не зможе забезпечити належного піклування про доньку, те, що на час подачі позову дитина забезпечена усім необхідним, зростає в атмосфері любові та благополуччя, усталений спосіб життя дитини з батьком протягом тривалого періоду, а тому ОСОБА_4 просив визначити місце проживання ОСОБА_6 разом з ним.

Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднавши їх в одне провадження. Цією ж ухвалою з числа третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору виключено службу у справах дітей Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області.

15 грудня 2020 року від позивачки надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні зустрічного позову та визначити місце проживання доньки з матір`ю, вказуючи на те, що вона створила для дитини належні умови для проживання, утримання та виховання, зокрема забезпечена житлом, яке за характеристиками придатне для проживання малолітньої, має самостійний заробіток, наявне в неї захворювання жодним чином не перешкоджатиме забезпечити доньці гідні умови проживання та виховання, а відсутність з її боку належних контактів з дитиною протягом періоду проживання ОСОБА_6 з батьком обумовлене не її байдужістю до доньки, а діями ОСОБА_4 , який всіляким чином перешкоджав контактам матері з донькою. Натомість просила врахувати, що відповідач, який не створив належних умов для ОСОБА_6 , не забезпечений житлом, не має самостійного та достатнього для утримання дитини заробітку, має ряд захворювань, що перешкоджають йому здійснювати батьківські обов`язки, а тому не здатен забезпечити кращі умови для проживання та виховання доньки.

11 січня 2021 року від відповідача надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву в якій ОСОБА_4 вважав необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами доводи відзиву, в іншій частині надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові та просив його задовольнити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 (до цього - ОСОБА_2 ) позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, а зустрічний позов підтримали в повному обсязі.

Представники третіх осіб без самостійних вимог - органу опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації, органу опіки та піклування Веселівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, проте надали на адресу суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, просили ухвалити рішення з врахуванням наявного в матеріалах справи висновку опікунського органу.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представників третіх осіб, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_3 (до цього - ОСОБА_2 ), відповідача ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 , показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що з 25 серпня 2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі між собою.

Від шлюбу мають спільну малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З січня 2020 року подружжя мешкає нарізно, дитина залишилася проживати з батьком.

Однак між сторонами існує спір щодо місця проживання доньки.

Аналізуючи вимоги та заперечення кожної зі сторін, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 16 липня 2017 року у справі «Мамчур проти України» та від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Водночас, Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», рішення від 07 грудня 2006 року).

В той же час, відповідно до статті 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Проте у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зроблено наступний висновок: «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

В судовому засіданні з показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також письмових доказів (а.с. 7-10, 105-111, 143) встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 в будинку батьків, працює на сезонних польових роботах, отримує тимчасові заробітки, за місцем мешкання характеризується позитивно. Сім`я ОСОБА_1 отримує прибутки від сезонних робіт та оренди землі, відносини в сім`ї доброзичливі.

Згідно акту обстеження умов проживання від 28 лютого 2020 року позивачка мешкає разом з батьками в житловому будинку з частковими зручностями, що складається з трьох окремих кімнат (в тому числі двох житлових), санітарно-гігієнічні умови в будинку задовільні. Будинок облаштований необхідними меблями та побутовою технікою. Для дитини створені необхідні умови.

Позивачка ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: легка розумова відсталість. Рішення про визнання її недієздатною не приймалося.

Також в судовому засіданні з показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , а також письмових доказів (а.с. 36-43, 45-51) встановлено, що відповідач ОСОБА_4 проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 в будинку матері, отримує тимчасові заробітки від проведення ремонтних робіт, а також тимчасову допомогу при народженні дитини, за місцем мешкання характеризується задовільно.

Згідно акту обстеження умов проживання б/д (а.с. 41) відповідач мешкає разом з матір`ю та донькою ОСОБА_6 в житловому будинку з частковими зручностями, що складається з двох кімнат та веранди, санітарно-гігієнічні умови в будинку задовільні. Будинок облаштований необхідними меблями. Для дитини створені необхідні умови. Дитина забезпечена необхідним харчуванням, одягом, меблями.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_14 має захворювання (синдром лікворо-судинних розладів, підвищена нервово-рефлекторна збудливість) та потребує лікування.

В той же час доводи сторони позивачки та свідка ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_4 проявляє негативну соціальну поведінку, зловживає спиртними напоями, не створив для доньки позитивної психологічної атмосфери в сім`ї та належних житлово-побутових умов не знайшли свого належного підтвердження та спростовуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

З показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вбачається, що з моменту народження ОСОБА_6 до моменту припинення між сторонами сімейних відносин ОСОБА_1 до доньки відносилася байдуже, не проявляла до неї материнських почуттів та піклування, не виконувала покладені на неї батьківські обов`язки.

В той же час, згідно матеріалів справи (а.с. 112-115) після фактичного розлучення сторін ОСОБА_1 неодноразово зверталася до опікунських та правоохоронних органів з приводу визначення місця проживання доньки та усунення з боку батька ОСОБА_6 перешкод у побаченні з дитиною, тобто проявляла інтерес до дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області від 14 грудня 2020 року доцільним є визначення місця проживання ОСОБА_6 з батьком.

Орган опіки та піклування Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області альтернативного висновку суду не надав.

Таким чином судом встановлено, що сторони можуть забезпечити малолітній доньці приблизно однакові житлово-побутові умови, матеріальне забезпечення, обидва задовільно характеризуються та відсутні передбачені законом обставини, що є перешкодою для передачі кожному з них дитини.

ОСОБА_6 знаходиться у тому віці, коли потребує достатньої уваги матері.

Проте, враховуючи ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема те, що відповідач з моменту народження доньки та до фактичного розлучення сторін на відміну від позивачки (яка до доньки відносилася байдуже, не проявляла до неї материнських почуттів та піклування, не виконувала покладені на неї батьківські обов`язки) набагато більше уваги приділяв доньці, її стану здоров`я, вихованню, дозвіллю, приймаючи до уваги стан здоров`я ОСОБА_6 , яка потребує посиленого догляду та лікування, стан здоров`я ОСОБА_1 , яка, на думку суду, внаслідок наявного у неї захворювання не зможе забезпечити такий догляд, усталений спосіб життя дитини з батьком протягом значного періоду часу, з врахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вбачає підстави для визначення місця проживання ОСОБА_6 з батьком, що, на думку суду, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

За встановлених обставин, зустрічний позов підлягає задоволенню, а в первісному позові слід відмовити.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України суд (з врахуванням розміру задоволених вимог) зобов`язаний розподілити між сторонами понесені судові витрати.

Однак, оскільки відповідач (на користь якого ухвалено рішення) не наполягає на компенсації понесених ним судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для втручання у ці правовідносини.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області, орган опіки та піклування Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вознесенська Миколаївської області разом з її батьком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Анатолівка Березівського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 травня 2021 року.

Суддя: О.В. Вуїв