Єдиний номер справи 486/454/20
Провадження 22-ц812/757/21 Головуючий по 1 інстанції Далматова Г.А.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Біляєва В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 лютого 2021р.

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу,

встановила:

У березні 2020р. ОСОБА_1 пред`явила позов до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 і з врахуванням подальших доповнень кінцево просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ПАТ «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та відновити запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач зазначила, що 17 серпня 2006р. придбала квартиру АДРЕСА_1 за отримані від ТОВ «Український промисловий банк» кредитні кошти в сумі 24700 дол. США.

Виконання кредитних зобов`язань забезпечено договором іпотеки, укладеним нею з банком 27 вересня 2006р. предметом якого стала спірна квартира.

30 червня 2010р. між Національим банком України, ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, за яким останнє набуло право вимоги за її зобов`язаннями.

30 серпня 2012р. рішенням Апеляційного суду Миколаївської області з неї на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто 67829,69 грн. заборгованості за кредитним договором.

14 травня 2019р. вона дізналась, що 26 квітня 2019р. право власності на належну їй квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного останнім з ПАТ «Дельта Банк», яке у свою чергу набуло речове право на квартиру на підставі іпотечного договору від 27 вересня 2006р.

Посилаючись на те, що речове право на передану в іпотеку квартиру, загальною площею 49,9 м2, яка є єдиним її житлом придбаним за кредитні кошти отримані в іноземній валюті вона втратила всупереч Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивач просила про задоволення позову.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 лютого 2021р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просила його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя не може вважатись примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника).

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 серпня 2006р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договір про купівлю-продаж за 131300 грн. квартири АДРЕСА_1 , які покупець зобов`язується сплатити продавцям повністю після одержання грошового кредиту в банківській установі не пізніше 17.09.2006р.

27 вересня 2006р. ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Український промисловий банк» кредитний договір, за умовами якого отримала 24700 дол. США на придбання квартири АДРЕСА_1 під 12,5% з кінцевим строком повернення 26 вересня 2031р.

В забезпечення кредитних зобов`язань між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» 27 вересня 2006р. укладено договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

30 червня 2010р. між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, згідно п.4.1 якого на користь ПАТ «Дельта Банк» передані права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними з ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2012р. позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 задоволені частково. Постановлено стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 13 березня 2012р. в сумі 67829,69 грн., у задоволенні вимоги про дострокове повернення кредитних коштів відмовлено.

06 грудня 2017р. ПАТ «Дельта Банк» на адресу ОСОБА_1 направило вимогу про дострокове виконання умов кредитного договору через порушення зобов`язання і попереджено про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки.

23 квітня 2018р. за заявою ПАТ «Дельта Банк» на підставі іпотечного договору від 27.09.2006р., договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30.06.2020р., листа-вимоги ПАТ «Дельта Банк» від 06.12.2017р., право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором Чекановським С.І., Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Миколаївська область зареєстровано за ПАТ «Дельта Банк», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40804288 від 25.04.2018р., номер запису про право власності: 25878859.

Вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права на спірну квартиру за іпотекодержателем є обґрунтованими.

07 червня 2014р. набрав чинності Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п.п.1. п.1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

Згідно з п.23 ст.1 Закону «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.2 ст.36 Закону «Про іпотеку.

Отже, Закон «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель.

Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Саме таке тлумачення норм матеріального права дано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019р. у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020р. у справі №644/3116/18.

Встановлено, що площа спірної квартири складає 49,9 м2 і це єдине житло ОСОБА_1 використовується нею як місце постійного проживання, а тому й не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Дельта Банк» як забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору від 27 вересня 2006р., укладеного в іноземній валюті.

За таких обставин у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта Банк», а тому його рішення з урахуванням положень ст.37 Закону Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є незаконним і підлягає скасуванню.

Відповідно підлягають задоволенню похідні позовні вимоги.

Так, 26 квітня 2019р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., яка посвідчувала вказаний правочин, прийнято рішення про державну реєстрацію 26 квітня 2019р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:46668449 від 26 квітня 2019р., номер запису про право власності: 31365575.

Враховуючи те, що речове право на спірну квартиру було зареєстровано за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» незаконно, то останнє відповідно до ст.ст.321,658 ЦК й не могло розпоряджатись нею шляхом укладення договору купівлі-продажу, а тому цей правочин, який порушує права позивача як законного власника цього майна на підставі ч.1 ст.203, ст.215 цього ж Кодексу слід визнати недійсним та скасувати в Державному реєстрі речових прав реєстрацію такого права за вказаним набувачем.

Ухвалення рішення на користь позивача є підставою (ст.141 ЦПК) для відшкодування їй понесених судових витрат у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій за рахунок ПАТ «Дельта Банк» дії якого щодо звернення стягнення на предмет іпотеки призвели до виникнення даного спору.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,379,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 лютого 2021р. скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Чекановського Сергія Ігоровича, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Миколаївська область про реєстрацію 23 квітня 2018р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40804288 від 25.04.2018р., номер запису про право власності: 25878859.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 квітня 2019р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 .

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 квітня 2019р. права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:46668449 від 26 квітня 2019р., номер запису про право власності: 31365575.

Відновити речове право ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2006р., реєстраційний номер майна: 15734307, номер запису: 178 в книзі: 25, дата прийняття рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису: 21 серпня 2006р.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 6306 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту у випадках передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 12 травня 2021р.

Головуючий: Судді: