Житомирський апеляційний суд
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/11632/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Богунський відділ державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів, зміну способу їх стягнення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. в м. Житомир,

в с т а н о в и в :

02 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у частині розподілу судових витрат, розмір та обґрунтування яких вказано у позовній заяві. Просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

На обґрунтування заяви вказала, що розмір судових витрат, які понесла у зв`язку з розглядом справи становлять 6000 грн на оплату послуг адвоката. Окрім того, просить врахувати аб. 2 пун. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн та судовий збір на користь держави в розмірі 1816 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті заявлених позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт, який зроблений адвокатом позивача по вказаній цивільній справі. Крім того, вказує, що наявна в матеріалах справи квитанція до прибуткового касового ордеру від 04.09.2020 року щодо отримання адвокатом Лалаян В.М. від ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 грн не відповідає вимогам документообігу в Україні. Щодо сплати судового збору в сумі 1816 грн на користь держави, зазначає, що покладений на його обов`язок є несправедливим, оскільки позивач намагається стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в сумі яка була ним оплачена вчасно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що за надання правової допомоги адвоката позивач сплатила 3000 грн. Предметом позову ОСОБА_1 є стягнення з відповідача заборгованості по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 14 559,25 грн.; стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 14 559,25 грн та зміна способу присуджених аліментів шляхом стягнення їх у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Разом із тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2019 року по 01.09.2020 року у сумі 14 559,25 грн та змінено спосіб стягнення аліментів встановлений рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21.01.2015 року у справі № 493/2721/14ц та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Відтак, із урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 3000 грн витрат на правову допомогу та на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Із матеріалів справи вбачається, що 02.09.2020 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги.

Відповідно до протоколів судових засідань від 08.12.2020 року та 26.01.2021 року ОСОБА_3 надавала позивачу по справі правову допомогу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції надано ордер серії ЖТ № 085910, копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 001174, копію договору про надання правничої допомоги від 02 вересня 2020 року № 25, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 04.09.2020 року про оплату витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим загальна сума витрат на адвокатські послуги, що оплачена позивачем, становить 3000 грн, що, на думку апеляційного суду, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Що стосується стягнення на користь держави судового збору, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

На підставі вказаної норми ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 заявлено дві вимоги майнового характеру, а саме стягнення пені за прострочення сплати аліментів та зміна способу присудження та розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Виходячи з положень ч. 2 ст. 4 та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» за подання до суду позову фізичною особою майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивачем заявлено позовну вимогу, про сплату пені за несвоєчасну сплату аліментів та зміна способу стягнення аліментів, за яким прийняте рішення суду щодо стягнення аліментів та з врахуванням наведених вище норм з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення в частині розподілу судових витрат, допустив порушення норм процесуального права, тому рішення суду в частині стягнення судових витрат на користь держави підлягає зміні, зменшивши стягнення з відповідача судових витрат з 1816, 00 грн до 840,80 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а додаткове рішення суду першої інстанції змінити.

Керуючись статями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2021 року змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору на користь держави з 1816,00 гривень до 840, 80 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді