Постанова

Іменем України

22 квітня 2021 року

провадження №22-ц/824/6426/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 05 листопада 2020 року

в складі судді Заставенко М.О.

у цивільній справі №753/5643/20 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення на його користь, з підстав передбачених ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутих коштів у розмірі 700 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачем порушено укладений між сторонами договір про надання послуг авторського нагляду від 15.11.2017 (далі - Договір), за умовами якого відповідач прийняла зобов`язання здійснити авторський нагляд за відповідністю виконаних робіт по затвердженому замовником дизайн-проекту приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Об'єкт) над організацією, виконуючою будівельно-оздоблювальні роботи і далі іменованою «Підрядник», а позивач, як замовник, зобов`язався виплатити обумовлену договором ціну. Договір укладений на строк виконання будівельно-оздоблювальних робіт та припиняється за завершенням виконання робіт, але не пізніше 4 місяців з дати підписання договору. Відповідно строк дії договору сплив 14.03.2018. Сторони договору погодили вартість робіт у розмірі 1 040 доларів США. Договором передбачено, що оплата робіт за перший період виконується замовником авансовим платежем в розмірі 30% вартості з дати підписання договору, за другий період у розмірі 30% після завершення виконання робіт і підписання акта здачі-прийому Об'єкта. На виконання умов Договору позивач сплатив відповідачу 15.11.2017 - 400 доларів США та 05.02.2018 - 300 доларів США. На виконання умов Договору відповідач декілька разів була на Об`єкті, а з 20.02.2018 в односторонньому порядку припинила виконання Договору. У зв`язку з тим, що відповідачка обумовлені Договором послуги не виконала, позивач в односторонньому порядку розірвав договір. Позивач посилаючись на те, що підстава на якій відповідачка отримала кошти відпала, у зв'язку із розірванням договору, вважав, що остання повинна повернути отримані 700 доларів США.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2020 позов ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 700 доларів США, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 026,00 грн, а всього 5 866,80 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2021 в задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення від 05.11.2020 у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовлено.

Відповідачка, не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку. Вважала, що оскаржуване рішення було прийнято з грубим порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення. Вказала, що про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи, яка стосувалася її прав та інтересів, вона не була належним чином повідомлена.

Зазначила, що з 16 квітня 2020 року до 07 жовтня 2020 року, суд практично 6 місяців надсилав до Міністерства соціальної політики України запити про надання у формі звіту з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб актуальної та повної інформації про відповідача, як внутрішньо переміщеної особи. Кожен раз, Міністерство соціальної політики України відмовляло в наданні зазначеної інформації, посилаючись на необхідність оформлення судом запиту у вигляду окремої ухвали. І лише після постановлення відповідної ухвали від 02.07.2020 Міністерство соціальної політики України у відповіді від 07.10.2020 №9352/0/290-20/29 повідомило суд про фактичне місце проживання відповідача, вказавши, що станом на 06.10.2020 ОСОБА_1 фактично проживає в АДРЕСА_2 .

Отримавши вказану інформацію, суд лише одного разу надіслав на адресу фактичного проживання відповідача судову повістку-повідомлення, яка повернулася на адресу суду без вручення (а.с. 82, 84).

Відповідно до відомостей поштового ідентифікатору за номером 422, суд 23.10.2020 надіслав на адресу фактичного проживання відповідача повістку про судове засідання на 05.11.2020. Даний лист 26.10.2020 надійшов на поштове відділення 03164, яке обслуговує АДРЕСА_2 , перебував на ньому 5 днів, і 31.10.2020 був відправлений у зворотному напрямку з формулюванням «адресат відсутній». Зазначила, що зазначені відомості про підстави повернення не відповідають дійсності, оскільки в той період вона перебувала в м. Києві і жодних повідомлень з поштового відділення 03164 не отримувала. Тим не менше, суд отримавши 02.11.2020 підтвердження того, що судова повістка-повідомлення була на поштовому відділенні 03164 , яке обслуговує адресу її фактичного проживання дійшов висновку, що виконав всі вимоги закону і 05.11.2020 ухвалив оскаржуване заочне рішення.

Звернула увагу, що позивачем у позовній заяві та клопотаннях вказується її номер мобільного телефону, як того вимагають приписи п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Також у відповіді адресованій місцевому суду від 07.10.2020 №9352/0/290-20/29 Міністерство соціальної політики України теж вказало номер її мобільного телефону.

Натомість місцевий суд, жодного разу не надіслав на номер телефону відповідача телефонограму, якою б міг викликати для участі у справі, надання доказів, пояснень тощо. Однак, у відношенні позивача такий спосіб інформування судом був застосований (а.с. 77).

ОСОБА_1 наполягає на тому, що місцевий суд своїми діяннями порушив низку норм ЦПК України, в тому числі щодо дотримання основних засад (принципів) цивільного судочинства, таких як верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін,тощо.

Фактично суд не проінформувавши відповідача всіма доступними способами про дату і час судового засідання, позбавив права скористатися своїми процесуальними правами, зокрема подавати докази; брати участь у судових засіданнях; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; викликати свідків, призначати експертизи, тощо.

Також, зазначила, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме дату та спосіб розірвання Договору, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, зокрема ст. 1212 ЦК України.

За вказаних обставин, просила скасувати заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2020 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції без змін. Зазначив, що судом правильно встановлено, що послуги за Договором відповідачем не були надані. Доказів на спростування доводів позивача, а саме актів виконаних робіт, як то передбачено умовами Договору, відповідачем не було надано до суду.

ОСОБА_1 , шляхом подання відповіді на відзив, просила відхилити заперечення проти апеляційної скарги, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме неналежного повідомлення про час, дату та місце судового засідання з розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у позовній заяві не зазначено відомого місця проживання чи перебування відповідача. Разом з тим, зазначено номери телефону відповідача так і позивача.

Також, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції вживалися всі належні заходи щодо встановлення місця проживання відповідача та встановлено, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає в АДРЕСА_2 .

Судова повістка-повідомлення про судове засідання, призначене на 05.11.2020, в якому було хвалено оскаржуване заочне рішення, надіслана судом на адресу фактичного місця проживання, повернулася на адресу суду без вручення (а.с. 84).

Позивач в судове засідання викликався телефонограмою (а.с. 77).

Однак, незважаючи на те, що у позовній заяві зазначено номер мобільного телефону відповідача, така процедура повідомлення, яка застосована до позивача, не була застосована до відповідача.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України, судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем укладений Договір про надання послуг авторського нагляду (а.с. 13-14).

Відповідно до п. 1.1. цього Договору, відповідач прийняв на себе зобов`язання здійснити авторський нагляд за відповідністю виконаних робіт по затвердженому позивачем дизайн-проекту приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , над організацією, виконуючою будівельно-оздоблювальні роботи, а позивач прийняв зобов`язання виплатити обумовлену договором ціну.

В пунктах 1.2 і 1.3 Договору сторони узгодили, що Договір укладається на строк виконання будівельно-оздоблювальних робіт та припиняється завершенням виконання будівельно-оздоблювальних робіт, але не пізніше 4 місяців з дати підписання.

За п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору, вартість робіт по договору складає 1 040 (одна тисяча сорок) доларів США за весь період. Оплата робіт за перший період виконується в розмірі 30% авансовим платежем з дати підписання Договору. Оплата робіт за другий період виконується в розмірі 70% після завершення виконання робіт і підписання акта здачі-прийому Об`єкта.

На виконання умов Договору і домовленостей сторін, позивач сплатив відповідачу 15.11.2017 - 400 доларів США та 05.02.2018 - 300 доларів США, що підтверджується власноручними записами відповідача на екземплярі Договору позивача (а.с. 14).

Позивач вказує, що відповідач декілька разів була на об`єкті, а після отримання 05.02.2018 грошових коштів у розмірі 300 доларів США з 20.02.2018 припинила виконання Договору. Обумовлені Договором роботи відповідачем не виконано, актів виконаних робіт не надано.

Договір може бути розірваний або змінений сторонами у випадках, встановлених Договором та законодавством України (п. 6.1 Договору).

За приписами п. 6.2 Договору цей Договір може бути розірваний в односторонньому порядку, якщо Виконавець не виконує роботу по авторському нагляду належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін.

Позивач посилаючись, на те що ним реалізовано право на розірвання договору (припинення зобов`язання) в односторонньому порядку, на підставі п. 6.2 Договору, просив застосувати положення ст. 1212 ЦК України, та стягнути сплачені відповідачу кошти за договором в розмірі 700 доларів США.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на правову підставу повернення отриманих коштів посилався на те, що договір укладений з відповідачкою розірвано в односторонньому порядку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 202 ЦК України, одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Таким чином, за своєю правовою природою угода про розірвання договору також є договором і на неї поширюються загальні правила укладення правочинів.

У статті 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору здійснюється в тій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом або не випливає із звичаїв ділового обороту.

Це означає, що договір, укладений у простій письмовій формі, може бути змінено або розірвано угодою, яку оформлено також у простій письмовій формі. Якщо ви змінюєте або розриваєте договір, який було посвідчено нотаріально, то угоду теж потрібно посвідчити нотаріально. А якщо ж договір підлягав обов`язковій державній реєстрації, то угоду про його зміну або розірвання теж має бути зареєстровано у відповідному реєстрі.

Отже, за змістом ст. 907 ЦК України (розірвання договору про надання послуг), а також виходячи з положень ст. 205, 654 ЦК України, відмова від договору (розірвання договору) має вчинятися в такій самій формі як і договір про надання послуг. Додаткових вимог вказані положення ЦК України не містять.

Оскільки позивач вважав, що підстава, на якій кошти були набуті відповідачкою, відпала у зв`язку з реалізацією позивачем права на розірвання в односторонньому порядку договору, то доведенню підлягають обставини часу та способу розірвання договору.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання послуг було укладено між сторонами шляхом обміну електронними листами, а саме листування велося з електронної пошти ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 та електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 Зокрема на електронну адресу відповідачки: ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено проект договору про надання послуг і його погодження відбулося шляхом листування через електронні пошти. Також, через електронну адресу здійснювалася переписка щодо виконання робіт за договором та інших домовленостей між сторонами (а.с. 114-160).

Системний аналіз наведених положень закону та встановлених обставин справи приводить до висновку, що відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо замовник направив виконавцю послуг відповідну заяву (лист, повідомлення) на електронну адресу, надавши суду докази такого направлення та отримання її виконавцем послуг.

Матеріали справи не містять доказів надсилання на електронну адресу ОСОБА_1 повідомлення від ОСОБА_2 про розірвання договору надання послуг авторського нагляду, так само будь-яких інших повідомлень, які б свідчили про те, що замовник скористався своїм правом на розірвання договору в односторонньому порядку.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що переписка через електронні адреси щодо надання послуг за Договором ОСОБА_1 здійснювалася протягом двадцяти місяців з дати укладання договору.

Також, матеріали справи не містять доказів, що договір було розірвано в судовому порядку.

При цьому, зважаючи на те, що між сторонами здійснювалася переписка шляхом обміну електронними листами та позивачу була відома електронна адреса відповідача, є безпідставними доводи позивача, що він не мав можливості, за наявності підстав для розірвання договору в односторонньому порядку, повідомити відповідачу про відмову від зобов`язання (розірвання договору).

Таким чином, зважаючи на викладені обставини та враховуючи приписи ст. 654 ЦК України, укладений між сторонами Договір про надання послуг авторського нагляду, за умовами якого ОСОБА_1 отримала 700 доларів США, не є розірваним в односторонньому порядку, як помилково вважає позивач.

Тобто, належними у справі доказами підтверджується, що кошти у сумі 700 доларів США ОСОБА_1 набула на правовій підставі, яка не відпала.

Відтак, за відсутності доказів розірвання договору, у позивача не виникло права вимагати повернення коштів у розмірі 700 доларів США на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, оскаржуване судове рішення у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що у визначеному Законом України "Про судовий збір" розмірі ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 261,20 грн, що підтверджується квитанцією №459 від 24.02.2021 (а.с. 196).

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 261 грн 20 коп.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець