Провадження № 2/263/858/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 квітня 2021 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Хараджа Н.В., при секретарі Зарудній А.І., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання -

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 14.12.2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , уточнена під час судового розгляду, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 29.07.2010 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_2 , яка зареєстрована та мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували у зареєстрованому шлюбі. На теперішній час повнолітня донька продовжує навчання на денній формі навчання програми 1-го циклу на напрямок «Управління» на платній основі в Університеті імені Ришарда Лазарського у м. Варшава (Польша). у зв`язку із чим не має можливості самостійно влаштуватися на роботу та потребує матеріальної допомоги. Відповідач є особою працездатного віку, не є інвалідом. У зв`язку з чим, керуючись ст. ст. 199-201 СК України, позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06.01.2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

08.02.2021 року до канцелярій суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити у задоволенні позову. У випадку присудження аліментів, просив врахувати наявність на утриманні у нього двох малолітніх дітей, батьків похилого віку, обов`язку сплачувати кредит та необхідності утримувати родину, у зв`язку з чим він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж 1/8 частка його заробітку. Крім того, у відзиві зазначив, що їх з позивачем спільна дитина поживає у гуртожитку в Польщі, вступила до університету у Польщі і можливо буде там навчатися, за що доведеться сплатити певну суму коштів, розмір якої вказано орієнтовно (очікувана вартість). Водночас, ряд документів, викладених іноземною мовою, не мають перекладу українською мовою. Таким чином, неможливо повно та всебічно дослідити обставини, які викладені в даних документах, а тому вони не можуть братись до уваги при вирішенні справи. Також наявні матеріали не містять доказів того, що дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку навчанням. Дитина наразі проживає у студентському гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , і буде там проживати до закінчення навчання. Водночас додані до позову докази не містять інформації про те, що там же проживає позивач. Таким чином, єдиним належним позивачем за даним позовом може бути лише донька, а отже у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити з цих підстав. Крім того, просив врахувати суд його середній місячний дохід приблизно 24 тис. грн., дружина перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримує допомогу як безробітна. При цьому у нього на утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей 2011 р.н .та 2014 р.н., а також він сплачує кредит на придбання житла та допомагає своїм похилим батькам. До досягнення дочкою 18 років він справно виконував батьківський обов`язок та сплачував аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку, при цьому не мав можливості відкласти якісь запаси та йому доводилось багато в чому відмовляти своїй нинішній родині.

23.03.2021 року до канцелярій суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, згідно з якої остання уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Також зазначила, що відповідач не заперечує факт навчання дитиною у вищому навчальному закладі, не заперечує форми навчання, яка є денною, не заперечує, що дитина не може ніде проживати під час навчання, не харчуватися, жити без засобів зв`язку, якими є Інтернет та мобільний телефон. Надані відповідачем докази стосуються предмета доказування, тож вимога про їх неврахування не є обґрунтованою. Щодо зазначенні відповідачем її як неналежного позивача, то вказала, що це не відповідає наявним в матеріалах справи доказам, оскільки відповідно до довідки від 01.06.2018 року № 7158 ОСОБА_2 фактично постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що співпадає з адресою позивача. Доказів про наявність у дитини окремого житла для постійного проживання або того, що дитина проживає з відповідачем, відповідач не надав. Відповідач посилається на скрутний матеріальний стан та відсутність в нього можливості оплати аліментів взагалі. Далі відповідач зазначив, що в нього відсутня можливість сплачувати аліменти в розмірі більшому 1/8 частини його заробітку, тому вважає, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу. Крім того, відповідач не надав жодних доказів свого скрутного матеріального становища. Також позивачка надала розрахунок потреб дитини у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням, що складає 9291 грн. щомісяця.

05.04.2021 року до канцелярій суду надійшли заперечення від відповідача, згідно з якими він підтримав свій відзив, наполягав на тому, що позивачу необхідно визначитись: або позов має подати належний позивач донька, як така, що проживає у Польщі, або виключити зі складу витрат, на підставі яких позивач обраховує аліменти витрати на навчання та проживання у Польщі. Позивач під час вирішення питання про навчання доньки не порадилась з відповідачем, не поцікавилась його думкою з приводу можливості оплачувати навчання за кордоном, не поцікавилась матеріальним становищем та поточними витратами відповідача.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області від 29.07.2010 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2015 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2015 року залишено без змін. Зменшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 20.01.2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/5 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , вданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно до довідки від 17.08.2020 року ОСОБА_2 була прийнята на період з 01.10.2020 року по 30.09.2023 рік на денну форму навчання програми 1-го циклу на напрямок «Управління» на платній основі до Університету імені Ришарда Лазарського, що визнано та не оспорювалось сторонами по справі.

З матеріалів справи вбачається, що розмір витрат на місять навчання та проживання повнолітньої ОСОБА_2 складає 9291 грн. що місячно та повне матеріальне утримання здійснюється за рахунок матері, батько не надає добровільної матеріальної допомоги.

ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 з 20.11.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , актовий запис № 1709. Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки від 25.01.2021 року ОСОБА_3 працює в АТ «УКРСИББАНК» на посаді керуючого портфелем середнього бізнесу та за 2020 рік мав дохід у розмірі 404 284,16 грн.

ОСОБА_6 зареєстрована як безробітна в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості з 11 вересня 2020 року, що підтверджується довідкою від 25.01.2021 року.

26.04.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір для фінансування в об`єкт будівництва яким є двокімнатна квартира. Строк кредитування з 26.04.2013 року по 25.04.2028р.

Батьки відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 мешкають у м. Донецьку, який є тимчасово окупованою територією, що підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Твердження відповідача з приводу неналежності позивача у даній справі, суперечать нормам матеріального права та обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Частиною 1 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа; проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це інформація до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Факт проживання ОСОБА_2 з мамою підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.06.2018 р. № 7158 за однією адресою: АДРЕСА_2 . Відтак, ОСОБА_1 є належним позивачем у даній справі та вправі звертатися до суду з позовом, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 .

Щодо неможливості брати до уваги документи, викладені на іноземній мові, оскільки вони не мають перекладу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Оскільки у судовому засіданні було визнано та не оспорювалось сторонами факт прийняття ОСОБА_2 на період з 01.10.2020 року по 30.09.2023 рік на денну форму навчання програми 1-го циклу на напрямок «Управління» на платній основі до Університету імені Ришарда Лазарського та проживання її на час навчання у гуртожитку, то дані обставини доказуванню не підлягає.

Крім того, суд враховує, що відповідач фактично визнав позов, проте частково, а саме у розмірі 1/8 частки від всіх його доходів. Щодо визначення розміру частки аліментів суд зазначає наступне. Згідно правової позиції, висвітленої у Постанові ВСУ від 17.06.2020 року судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Тож суд вважає, доведеним та таким, що не оспорюється сторонами витрати пов`язані з вартістю навчання, які складаються з вартості навчання у розмірі 9000 злотих, що по курсу НБУ на момент здійснення оплати становить 68 400 грн, а також оплати за проживання у гуртожитку у розмірі 5670 злотих, що по курсу НБУ на момент здійснення оплати становить 43092 грн., а всього 14 670 злотих( 111492 грн.) або 9291 грн. щомісяця.

Суд не бере до уваги зазначені у позові витрати на проїзд, мобільний зв`язок та харчування, оскільки зазначені витрати не доведено у процесуальний спосіб.

Також суд бере до уваги зазначений відповідачем у відзиві на позов розмір його середнього доходу щомісяця у сумі 24 тис. грн., а також зауваження про те, що він справно сплачував аліменти у розмірі 1/6 частки від доходу, який на час винесення рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2015 року, яке не було змінено ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2015 року,був менше майже в 3 рази.

Також на час ухвалення рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2015 року, яке не було змінено ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2015 року, у позивача вже були кредитні зобов`язання, при цьому їх розмір на теперішній час згідно з довідкою, наданою відповідачем, зменшився більш ніж в 2 рази. При цьому на час ухвалення рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2015 року, яке не було змінено ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2015 року, у відповідача також були на утриманні двоє малолітніх дітей, що й стало підставою для визначення розміру аліментів не у розмірі 1/8 часток доходу, як просив ОСОБА_3 , а у розмірі 1/6. В свою чергу суд критично ставиться до посилань відповідача, що на його утриманні є ще батьки похилого віку, оскільки надані копії пенсійних посвідчень не підтверджують факту їх перебування на його утриманні.

Отже, з моменту винесення рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2015 року, яке не було змінено ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2015 року, та на момент ухвалення цього рішення будь-яких доказів, що матеріальне становище відповідача погіршилось та він не здатен сплачувати аліменти саме в розмірі 1/6 суду, не надано.

Враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо отримання дитини ОСОБА_2 та рівень доходу відповідача, що підтверджується наданою довідкою про його доходи, суд вважає за можливе стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи, що ОСОБА_2 є повнолітньою та продовжує навчання, у зв`язку з чим не має власного заробітку, перебуває на утриманні матері, а відповідач в свою чергу є особою працездатного віку,офіційно працевлаштований, маючий стабільну заробітну плату, доводи позивачки викладені у позові не спростував, беручи до уваги обов`язок обох батьків брати участь в утриманні повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, що забезпечить ОСОБА_2 рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а позовні вимоги є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,5,247ч.2,263-265,280-283 ЦПК України, 180, 182, 191, 199 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 ,яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) починаючи стягнення з 14.12.2020 року і до закінчення навчання у Університеті імені Ришарда Лазарського у м. Варшава (Польша), але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н.В. Хараджа