Постанова

Іменем України

13 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 725/1820/16-ц

провадження № 61-12559св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Другий відділ державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління Чернівецької міської ради,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2020 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Половінкіної Н. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Другий відділ державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_2 , про звільнення майна з-під арешту.

Позовну заяву ТОВ «Кей-Колект» мотивовано тим, що 07 грудня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 193/36/05-м, а 12 червня 2006 року та 21 вересня 2006 року - додаткові угоди, відповідно до яких банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 80 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном погашення не пізніше 07 грудня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 грудня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №193/36/05-м, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

12 грудня 2011 року між правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 193/36/05-м, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Позивач зазначив, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, що призвело до утворення заборгованості.

ТОВ «Кей-Колект» не має можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, оскільки 06 листопада 2009 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ в рамках виконавчого провадження № 15731971 накладено арешт на вказане іпотечне майно.

З урахуванням наведеного ТОВ «Кей-Колект» просило суд звільнити з-під арешту нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , накладеного постановою державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 06 листопада 2009 року № 15731971.

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із самостійними позовними вимогами до ТОВ «Кей-Колект», треті особи: ОСОБА_1 , Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління Чернівецької міської ради, про встановлення факту припинення правовідносин за договором іпотеки, скасування запису про іпотеку, скасування заборони відчуження нерухомого майна.

Позовну заяву ОСОБА_2 мотивовано тим, що 07 грудня 2005 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 193/36/05-м. Також 07 грудня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 193/36/05-м, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначала, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 вересня 2009 року у справі № 2-1260/09 з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 193/36/05-м у розмірі 444 134,61 грн, неустойку у розмірі 500,00 грн, пеню у розмірі 6 783,00 грн, витрати зі сплати держмита - 1 700,00 грн, витрати на ІТЗ - 30,00 грн.

06 листопада 2009 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 15731971 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за виконавчим листом від 19 жовтня 2009 року № 2-1260/09 на користь стягувача АКІБ «УкрСиббанк».

Вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . Вона постійно проживала з ОСОБА_4 у вказаному житлі і є спадкоємцем після її смерті. Крім неї у вказаній квартирі був зареєстрований, однак не проживав з 2007 року, її батько та чоловік померлої ОСОБА_1 , що підтверджується актом комісії дільничного комітету від 25 червня 2018 року.

Посилалася на те, що первісний кредитор АКІБ «Укрсиббак», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», не звертався з вимогою до спадкоємців боржника ОСОБА_4 у встановлені статтею 1281 ЦК України строки, а тому у зв`язку зі спливом вказаних строків є підстави для визнання правовідношень між ТОВ «Кей-Колект» та спадкоємцем ОСОБА_4 ОСОБА_2 , що виникли на підставі договору іпотеки, договору відступлення прав за договором іпотеки, припиненими, а як наслідок, записи про іпотеку та обтяження нерухомого майна підлягають скасуванню.

З урахуванням наведеного ОСОБА_2 просила суд:

- визнати припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору іпотеки від 07 грудня 2005 року № 193/36/05-м, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», та ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ;

- скасувати та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 2667317, тип обтяження: іпотека, підстава обтяження: договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 pоку № 15207-5208, іпотекодержатель: ТОВ «Кей-Колект»;

- скасувати та зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстровий номер 2459, накладену на підставі договору іпотеки від 07 грудня 2005 року № 2458, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», та ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ;

- стягнути судові витрати.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 02 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 (№ 725/3423/19) об`єднано із первісним позовом ТОВ «Кей-Колект» (№ 725/1820/16-ц) в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 травня 2016 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено.

Звільнено з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 06 листопада 2009 року № 15731971, нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 травня 2016 року задоволено.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25 травня 2016 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 11 лютого 2020 року у складі судді Войтуна О. Б. у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовлено, позов третьої особи ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору іпотеки від 07 грудня 2005 року № 2458, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року № 15207-5208, та ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 .

Вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 2667317, тип обтяження: іпотека, підстава обтяження: договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12 грудня 2011 року № 15207-5208, іпотекодержатель: ТОВ «Кей-Колект».

Знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстровий номер 2459, накладену на підставі договору іпотеки від 07 грудня 2005 року № 2458, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», та ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що про коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , кредитору достеменно стало відомо 26 жовтня 2010 року. Про адресу місця проживання та реєстрації спадкодавця кредитору стало відомо у лютому 2011 року з відповіді нотаріуса за місцем відкриття спадщини, проте жодних дій щодо виявлення спадкоємців з цього моменту банком вжито не було, хоча банк, як і його правонаступники, не був позбавлений права надіслати вимогу до спадкоємців за адресою проживання ОСОБА_4 чи безпосередньо до нотаріальної контори. З позовом до суду до спадкоємців ОСОБА_4 ні банк, ні його правонаступник ТОВ «Кей Колект» не звертались та відповідно до статей 1281, 1282 ЦК України пропустили строк звернення з вимогами до спадкоємців.

Оскільки строки звернення з вимогою до спадкоємців кредитора іпотекодавця є присічними, то у разі пропуску такого строку правовідношення припиняється. Водночас незгода іншої сторони (кредитора, іпотекодержателя) з припиненням іпотеки та заявлення своїх прав після спливу присічного строку свідчить про спір про право, у зв`язку з чим належним способом захисту порушеного права є визнання іпотеки припиненою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 11 лютого 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 набула право власності на іпотечне майно в порядку спадкування, положення статті 1281 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки вони регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення іпотеки тощо. Строк, в межах якого iпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). При цьому сплив строку позовної давності за основним зобов`язанням не є підставою для припинення основного зобов`язання, а отже, і іпотеки.

Вимоги про скасування та вилучення запису про іпотеку і скасування та зняття заборони відчуження іпотечного майна є похідними від вимоги про визнання припиненою іпотеки, а тому також не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

18 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення частини другої статті 1281 ЦК України, не врахувавши при цьому, що ОСОБА_4 є не лише іпотекодавцем, а й боржником на підставі рішення суду. Стягувач не вчинив дії із заміни боржника у виконавчому провадженні, не звернув стягнення на предмет іпотеки, повторно не пред`явив виконавчий лист до виконання у визначені законом строки. Також апеляційний суд не врахував положення частини першої статті 24 та пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено відмову державного виконавця у прийнятті виконавчого документа, строк пред`явлення якого закінчився.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2020 року і витребувано із Першотравневого районного суду м. Чернівців цивільну справу № 725/1820/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

07 грудня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 193/36/05-м, з наступними змінами і доповненнями на підставі додаткових угод від 12 червня 2006 року та 21 вересня 2006 року, відповідно до яких банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 80 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном погашення не пізніше 07 грудня 2012 року.

На забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором 07 грудня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 193/36/05-м, відповідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за вказаним кредитним зобов`язанням та договором іпотеки, про що укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 вересня 2009 року у справі № 2-1260/09 з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 193/36/05-м у розмірі 444 134,61 грн, неустойку у розмірі 500,00 грн, пеню у розмірі 6 783,00 грн, витрати зі сплати держмита - 1 700,00 грн, витрати на ІТЗ - 30,00 грн.

Постановою державного виконавця від 06 листопада 2009 року відкрито виконавче провадження № 15731971 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 444 134,61 грн, неустойки у розмірі 500,00 грн, пені в розмірі 6 783,00 грн, виплат зі сплати держмита - 1 700,00 грн та витрат на ІТЗ - 30,00 грн за виконавчим листом від 19 жовтня 2009 року № 2-1260, стягувач - АКІБ «УкрСиббанк».

26 листопада 2009 року державним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності з метою оцінки арештованого майна (квартири АДРЕСА_1 ) боржника ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_2 , яка постійно проживала з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 . Крім ОСОБА_2 у вказаній квартирі був зареєстрований, однак не проживав з 2007 року, її батько та чоловік померлої ОСОБА_1 , що підтверджується актом комісії дільничного комітету від 25 червня 2018 року.

Встановлено, що про обставини смерті ОСОБА_4 та прийняття спадщини на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України ОСОБА_2 26 жовтня 2010 року повідомила АКІБ «УкрСиббанк». На відповідному листі-повідомленні представником банку зроблено відмітку про отримання 26 жовтня 2010 року. ОСОБА_2 вказала, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , оскільки інших спадкоємців за законом, які проживали та зареєстровані за місцем відкриття спадщини, немає.

Із спадкової справи № 116/2011, відкритої після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що в лютому 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з листом, в якому зазначено, що кредитор має намір пред`явити до спадкоємців вимоги про борги позичальника, для цього просить повідомити кредитора про спадкоємців, які звернулися для прийняття спадщини.

07 лютого 2011 року Перша Чернівецька нотаріальна контора повідомила ПАТ «УкрСиббанк» про заведення спадкової справи № 116/2011 та про реєстрацію місця проживання померлої ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 .

02 лютого 2011 року постановою державного виконавця зупинено виконавче провадження у зв`язку із смертю ОСОБА_4

27 серпня 2012 року постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу з тих підстав, що стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено Законом.

26 березня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 46998119 з виконання виконавчого листа № 2-1260/09, виданого 24 березня 2015 року на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці про стягнення заборгованості в сумі 453 148,57 грн.

З автоматизованої системи виконавчого провадження за ідентифікатором доступу, зазначеним в постанові про відкриття виконавчого провадження № 46998119, вбачається, що цей виконавчий документ 26 червня 2017 року повернуто стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2019 року, виданого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М. В., ОСОБА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_4 прийняла спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 334/8669/18 (провадження № 61-16326св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 562/2627/18 (провадження № 61-5829св19), та постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження

№ 14-53цс18), від 13 березня 2019 року у справі 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19)(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Предметом касаційного перегляду є постанова Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 , а тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України в іншій частині постанова апеляційного суду Верховним Судом не перевіряється.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не повною мірою відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Предметом позовних вимог ОСОБА_2 є встановлення факту припинення правовідносин за договором іпотеки, скасування запису про іпотеку, скасування заборони відчуження нерухомого майна.

ОСОБА_2 вказувала, що підставою для припинення правовідносин за договором іпотеки є те, що іпотекодавець ОСОБА_4 померла, а протягом строку, встановленого статтею 1281 ЦК України, ТОВ «Кей-Колект» не пред`явило до ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_4 вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором, з метою забезпечення виконання якого спірну квартиру і було передано у іпотеку.

Суд апеляційної інстанції виходив з відсутності підстав вважати правовідносини за договором іпотеки припиненими та зазначив про неможливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1281 ЦК України.

З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи колегія суддів в цілому погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для припинення правовідносин за договором іпотеки, однак вважає помилковим висновок апеляційного суду про непоширення на спірні правовідносини положень статті 1281 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статей 527, 530 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Таким чином, виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Вона має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містять виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Так, підстави припинення іпотеки передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку».

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15.

Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:

у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;

спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця;

спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;

спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;

кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Отже, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, норми статті 1281 ЦК України, якими визначені преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовуються і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Відповідно до пункту 1.2 договору іпотеки від 07 грудня 2005 року № 193/36/05-м, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника ОСОБА_1 .

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 вересня 2009 року у справі № 2-1260/09 з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 193/36/05-м у розмірі 444 134,61 грн, неустойку у розмірі 500,00 грн, пеню у розмірі 6 783,00 грн, витрати зі сплати держмита - 1 700,00 грн, витрати на ІТЗ - 30,00 грн.

Отже, у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наявне зобов`язання перед ПАТ «УкрСиббанк» на підставі судового рішення. Водночас така трансформація зобов`язання сама по собі не припиняє дії поруки.

Матеріалами справи підтверджено, що 01 лютого 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з листом, в якому зазначено, що кредитор має намір пред`явити до спадкоємців ОСОБА_4 вимоги про борги позичальника, для цього просить повідомити кредитора про спадкоємців, які звернулися для прийняття спадщини. У випадку відсутності спадкоємців ПАТ «УкрСиббанк» на підставі статті 1285 ЦК України пропонувало укласти договір на управління спадщиною та прийняти нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці банку, в управління.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 522/5924/17 (провадження № 61-8793св20) зміст заяви кредитора, яка містить прохання до нотаріуса про повідомлення того, чи зверталися спадкоємці боржника із заявами про прийняття спадщини, а також прохання повідомити спадкоємців про наявність боргу, до якої додано копію кредитного договору та копію розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, не свідчить про те, що вказана заява містить інформаційний характер та не є вимогою в розумінні статті 1281 ЦК України.

07 лютого 2011 року Перша Чернівецька державна нотаріальна контора повідомила ПАТ «УкрСиббанк» про заведення спадкової справи № 116/2011 за претензією банку та про реєстрацію місця проживання померлої ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 .

Тобто, спадкову справу після смерті ОСОБА_4 було заведено саме на підставі претензії ПАТ «УкрСиббанк».

Відомості про повідомлення нотаріальною конторою ПАТ «УкрСиббанк» про осіб, які отримали свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , матеріали справи (у тому числі спадкової) не містять.

За таких обставин, враховуючи, що кредитор заявив Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі про наміри пред`явити до спадкоємців вимоги за існуючими зобов`язаннями ОСОБА_4 , підстав для застосування наслідків пропуску шестимісячного строку для звернення кредитора до спадкоємців, встановленого частиною другою статті 1281 ЦК України, немає.

Відсутність передумов для настання наслідків пропуску шестимісячного строку на звернення кредитора з вимогою до спадкоємців боржника у вигляді позбавлення кредитора права вимоги, що передбачено частиною четвертою статті 1281 ЦК України, саме по собі не вказує, що положення указаної статті не застосовуються до спірних правовідносин. Вирішивши правильно по суті указаний спір, зазначеного апеляційний суд не врахував.

Також колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на таке.

За змістом частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається із квартири АДРЕСА_1 , лише 23 грудня 2019 року, про що особисто повідомила суд та надала до суду першої інстанції копію цього свідоцтва.

Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що 26 березня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 46998119 з виконання виконавчого листа № 2-1260/09, виданого 24 березня 2015 року на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості в загальному розмірі 453 148,57 грн.

Встановлено також, що відповідно до відомостей з автоматизованої системи виконавчого провадження за ідентифікатором доступу, зазначеним в постанові про відкриття виконавчого провадження № 46998119, цей виконавчий документ повернуто стягувачу 26 червня 2017 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна (в редакції, чинній на момент винесення постанови).

Отже, станом на момент розгляду справи рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 вересня 2009 року не виконано, тобто залишається не виконаним основне зобов`язання ОСОБА_1 , яке виникло на підставі укладеного кредитного договору між ним та АКІБ «УкрСиббанк». В такому разі зазначене рішення суду припиняє дію, умови та строк кредитного договору, а не змінює сторони кредитного договору, відповідно до якого основним боржником залишається ОСОБА_1 .

Та обставина, що ОСОБА_4 відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 вересня 2009 року стала солідарним боржником, не припиняє іпотеку.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г (провадження № 12-117гс18).

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, висновків апеляційного суду не спростовують.

Наведені заявником у касаційній скарзі для порівняння з цією справою постанови Верховного Суду винесені за інших фактичних обставин справи, зокрема, за умов пропуску кредитором строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, на звернення до спадкоємців з вимогами про виконання зобов`язань боржників, після отримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину.

Вказані у касаційній скарзі доводи ОСОБА_2 про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права є обґрунтованими лише в частині зазначення апеляційним судом про неможливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1281 ЦК України. З огляду на викладене постанова апеляційного суду в мотивувальній частині підлягає зміні щодо мотивів відмови у позові.

Доводи заявника про те, що стягувач не вчинив дії із заміни боржника у виконавчому провадженні, не звернув стягнення на предмет іпотеки, повторно не пред`явив виконавчий лист до виконання у визначені законом строки колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначене не стосується предмета спору у цій справі.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 липня 2020 року змінити в частині мотивів відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк