ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/205/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2397/21Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бондаревська С.М., Чумак О.В.,

секретар Зеленська О.І.,

з участю заявника стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року, постановлену суддею Старокожко В.П.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Сальнік Оксани Володимирівни; боржник: ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

12.07.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, у якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Хорольського РВ ДВС Сальнік О.В. з примусового виконання судового рішення згідно виконавчого листа, виданого Хорольським районним судом Полтавської області від 28.12.2015 №548/205/16-ц, яка полягає у невиконанні всіх виконавчих дій, передбачених ч.ч.1-4 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача із дитиною в порядку, встановленому рішенням суду, а також нездійсненні перевірки виконання його боржником в час та місці побачення, визначених судовим рішенням.

В обґрунтування скарги зазначає, що 03.11.2016 Апеляційним судом Полтавської області постановлено рішення у справі №548/205/16-ц, яке набуло чинності 26.06.2018 згідно постанови Верховного Суду, є остаточним та із 03.01.2019 перебуває на примусовому виконанні Хорольського РВ ДВС, ВП №57993352.

Приблизно із 16.10.2017 боржниця припинила добровільно виконувати указане судове рішення, в чергове, без відома та згоди батька, змінивши місце проживання їх спільного сина, тим самим створивши умови, що унеможливлюють його виконання у встановлений судом спосіб, та, в порушення ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», відмовила у всіх альтернативних способах спілкування із сином, у тому числі по телефону.

Понад рік після припинення добровільного виконання рішення суду, за заявою стягувача, постановою державного виконавця Музиченко В.О. від 03.01.2019 відкрито ВП №57993352 з примусового виконання виконавчого листа №548/205/16-ц, яке у вересні 2020 року передано на виконання державному виконавцю Сальнік О.В.

Боржником судове рішення ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконується. Виняток становлять окремі періоди, зокрема серпень 2020 року, коли сторони виконавчого провадження досягли тимчасових домовленостей щодо участі кожного з батьків у вихованні сина, які діяли один місяць, та були зумовлені, на думку стягувача, його зверненням до правоохоронних органів із заявою про злочин, передбачений ч.3 ст.382 КК України відносно службових осіб Хорольського РВ ДВС.

Станом на 09.09.2020 на виконання рішення суду мало відбутися 264 зустрічі стягувача із сином по місцю проживання стягувача, із них відбулося 39 зустрічей, із яких 11 зустрічей забезпечив стягувач усупереч волі боржниці, яка своїми діями, на його думку, чинить домашнє насильство по відношенню до дитини у формі ізоляції від батька. Такі обставини мали місце у періоди із 29.03. - 13.06.2020 року та із 27.06.- 28.07.2020 за повної бездіяльності державного виконавця, а також безкарності за порушення прав батька та сина, що негативно впливає на його стан психічного здоров`я.

24.10.2020 між сторонами виконавчого провадження, за участі державного виконавця Сальнік О.В., досягнуто домовленість щодо альтернативних способів участі стягувача у вихованні сина, від виконання яких боржниця відмовилась після ухвалення Полтавським апеляційним судом постанови від 10.02.2021 (справа №548/168/19), якою змінено спосіб виконання рішення та зобов`язано стягувача для забезпечення прав дитини та виконання свого обов`язку три рази на тиждень на лічені години їздити із м.Хорол Полтавської області до с.Крюківщина Київської області.

Ним, стягувачем, направлено до поліції 28 заяв з повідомленням про незаконність такого судового рішення, а також оскаржено його в касаційному порядку. Ухвалою Верховного Суду від 29.06.2021 дія постанови зупинена до закінчення касаційного провадження.

Відтак, виконанню підлягає остаточне рішення суду від 03.11.2016 (справа №548/205/1-ц) та згідно графіку побачень з дитиною чергові зустрічі мали відбутися 08 та 10 липня 2021 року за місцем проживання стягувача, але не відбулися через протиправність дій боржниці та бездіяльність державного виконавця. Останній не здійснив жодної виконавчої дії, спрямованої на перевірку виконання рішення суду боржницею у вказані дати. Зокрема, не перевірив явку ОСОБА_2 за місцем виконання рішення суду, не склав акти за участі сторін ВП та понятих з метою фіксації факту ухилення боржника від виконання судового рішення, хоча вчинення таких дій є обов`язковим з огляду на зміст приписів ч.ч.1-4 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Із наведених підстав, посилаючись на положення ст.ст.32, 51 Конституції України, ст.ст.142,153,155 СК України, ст.ст.10-12,14,15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.3,8,9,16,18,27 Конвенції про права дитини, а також практику ЄСПЛ у справах «М.С. проти України», «Вишняков проти України», «Кацпер Новаковський проти Польщі», «Пріцция проти Угорщини», «Ген та інші проти України» просить задовольнити вимоги скарги.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 14.09.2021 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Сальнік Оксани Володимирівни залишено без задоволення.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що скарга ОСОБА_1 носить не конкретизований характер та подана до органу ДВС, в якому на час подання скарги відсутнє виконавче провадження, в межах виконання якого подана скарга.

Стягувач ОСОБА_1 оскаржив указану ухвалу в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі з підстав, попередньо викладених у скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

Зазначає, що постановою державного виконавця Сальнік О.В. від 22.06.2021, в порядку, визначеному ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист №548/205/16-ц передано від Хорольського РВ ДВС до Києво-Святошинського (зараз - Вишневий) ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києв).

Він, ОСОБА_1 , ніколи не висловлював прохання та не надавав згоду посадовим особам ДВС на передачу матеріалів виконавчого провадження та 08.07.2021 повідомив Хорольський РВ ДВС про передчасність такого рішення, а також про ухвалу Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №548/168/19, надавши її копію, та звернувши увагу на необхідність забезпечення примусового виконання рішення суду по місцю проживання стягувача у м.Хорол. Проте державний виконавець Сальнік О.В. на його заяву не відреагувала та не вжила жодних заходів, спрямованих на повернення виконавчого документу до Хорольського РВ ДВС для подальшого виконання.

Беручи до уваги графік побачень з дитиною, встановлений рішенням суду та виконавчим листом, наголошує, що саме 08 та 10 липня 2021 року, за місцем проживання стягувача у м.Хорол мали відбитися зустрічі із сином, але не відбулися через протиправність дій боржниці та бездіяльність державного виконавця, яка ним оскаржується та доводиться належними доказами, зокрема актом за підписом свідків, інформацією про подання заяви про злочин, які в порушення вимог ст.ст.263, 265 ЦПК України не були досліджені судом першої інстанції.

Звертає увагу, що на момент фіксування фактів невиконання рішення суду, а також подання скарги до суду він не був обізнаний про те, кому саме передано матеріали виконавчого провадження.

Крім того, у відповідності до вимог ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконання боржником рішення має здійснюватися шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням суду, а саме: в м.Хорол за місцем проживання стягувача; згідно ч.ч.1-3 ст.24 цього ж Закону та п.5 Розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 обов`язок забезпечення примусового виконання такого рішення суду покладено саме на Хорольський РВ ДВС.

Звертає увагу суду на тривалість порушення прав малолітнього сина на збереження сімейних зв`язків, у понад п`ять років, а також тривалість невиконання судового рішення, яким встановлено порушення та захищено ці права.

Вважає, що суд першої інстанції формально віднісся до розгляду скарги та залишив поза увагою тривале грубе порушення прав малолітнього сина на піклування з боку батька у встановлений рішенням суду спосіб, що гарантовано п.1 ст.6, ст.8 Конвенції та невиконання державою позитивних зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено, що із 03.01.2019 на примусовому виконанні Хорольського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало виконавче провадження ВП №57993352 із примусового виконання виконавчого листа №548/205/16-ц, виданого 28.12.2018 Хорольським районним судом Полтавської області, про встановлення розпорядку та способу участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- спілкування з дитиною щовівторка та щочетверга з 17-00 до 19-00 год., за місцем проживання позивача;

- спілкування з дитиною щосуботи з 10-00 до 17-00 год. за місцем проживання позивача.

У визначені дні спілкування батька і сина дозволено перебування дитини з батьком без присутності матері.

У визначені дні спілкування батька і сина, дозволено відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів./а.с.66/

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18.06.2020, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10.02.2021, змінено раніше визначений спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений судовим рішенням у справі №548/205/16-ц, наступним чином:

Встановлено ОСОБА_1 графік побачень із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- спілкування з дитиною щовівторка та щочетверга з 17:00 до 19:00 год. за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1 ;

- спілкування з дитиною щосуботи з 10:00 до 17:00 год. за місцем проживання позивача АДРЕСА_1 .

У визначені дні спілкування батька і сина дозволено перебування дитини з батьком без присутності матері.

У визначені дні спілкування батька і сина, дозволено відвідування дитячих розважальних закладів, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму харчування дитини, турбуючись про стан здоров`я, без присутності матері./а.с.31-34/

Посилаючись на вказане судове рішення, яким змінено місце побачень батька з дитиною, а також вимоги ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої виконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій, державний виконавець Хорольського РВ ДВС Сальнік О.В. постановою від 22.06.2021 ВП №57993352 передала виконавчий лист №548/205/16-ц, виданий 28.12.2018 Хорольським районним судом Полтавської області, у Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)./а.с.35-36/

Виконавче провадження №57993352 прийнято Вишневим ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) згідно постанови державного виконавця Тертичної В.В. від 07.09.2021./а.с.65/

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги, районний суд виходив із того, що зі змісту її резолютивної частини не вбачається, у який період часу мала місце бездіяльність державного виконавця, а сама скарга подана до органу ДВС, в якому на час її подання було відсутнє виконавче провадження.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків районного суду не спростовують, зводяться до незгоди з судовим рішенням та викладенням доводів касаційної скарги на рішення суду першої інстанції, залишеного без змін апеляційною інстанцією, щодо змін способу часті батька у спілкуванні з дитиною.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено інші права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

За правилами ч.1 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Згідно ч.ч.2-4 наведеної норми Закону державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеномучастиною першоюстатті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбаченихчастиною десятоюстатті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Таким чином Закон України «Про виконавче провадження» встановлює певний порядок вчинення виконавчих дій та не надає державному виконавцю права вільного розсуду визначати доцільно чи недоцільно вживати їх взагалі, тому він зобов`язаний вчиняти всіх необхідних заходів для повного та своєчасного виконання рішення суду відповідно до закону, а не крізь призму суб`єктивного сприйняття «доцільності».

У спірних правовідносинах наведений обов`язок виконавця кореспондується із положеннями статті 24 цього Закону, за змістом якої виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Відтак, враховуючи, що матеріали ВП №57993352 передані на виконання до Києво-Святошинського ВДВС постановою від 22.06.2021, що передує подіям 08 та 10 липня 2021 року, із якими стягувач пов`язує порушене право, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про залишення скарги ОСОБА_4 без задоволення. Відсутність виконавчого провадження на виконанні в Хорольському РВ ДВС унеможливлює проведення будь-яких виконавчих дій державними виконавцями цього відділу.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки як убачається зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_1 08.07.2021 звернувся до начальника Хорольського РВ ДВС із заявою та копією ухвали Верховного Суду від 29.06.2021 (справа №548/168/19), постановленої вже після передачі матеріалів ВП до Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) згідно постанови державного виконавця від 22.06.2021.

Відтак, за наявності чинної постанови державного виконавця від 22.06.2021 про передачу виконавчого провадження до іншого відділу ДВС, станом 08.07. та 10.07.2021 року державний виконавець Хорольського РВДВС не був наділений повноваженнями вчиняти виконавчі дії з примусового виконання судового рішення №548/205/16-ц за відсутності у нього виконавчого провадження.

Колегія суддів не вбачає порушень ст.ст.263, 265 ЦПК України при оцінці районним судом доказів, а саме, акту за підписом свідків та інформації про подання заяви про злочин. Крім того, посилання стягувача на передчасність рішення державного виконавця про передачу матеріалів виконавчого провадження до іншого ВДВС мало самостійний спосіб оскарження.

Інші доводи стягувача є ідентичними доводам скарги, нічим не підтверджені та є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися рішення суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.10.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.М. Бондаревська

О.В. Чумак