Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/135/20

24 березня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Битківського Л.М.

секретар Остапишин І.Р.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Заявлені вимоги мотивував тим, що 29.09.2019 року в с.Кривець Богородчанського району Івано-Франківської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_4 , яка керувала транспортним засобом марки «BMW X5» р.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем «Mercedes Vito» р.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови судді Богородчанського районного суду від 16.10.2019 року ОСОБА_4 визнана винною у порушенні ПДР, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду і була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 та 122-4 КУпАП України.

Відповідальність водія транспортного засобом марки «BMW X5» р.н.з. НОМЕР_1 за договором обов`язкового страхування не була застрахована.

Витрати, які були понесені ним на ремонт автомобіля «Mercedes Vito» р.н.з. НОМЕР_2 склали 47650 грн. Відповідачка відшкодувати заподіяну майнову шкоду відмовляється.

Крім того, зазначив, що внаслідок ДТП зазнав моральної шкоди внаслідок понесених переживань через протиправну поведінку відповідачки та незручностей внаслідок вимушених змін життєвих обставин через неможливість протягом певного часу користуватись автомобілем. Розмір моральної шкоди оцінив у 15000 грн.

В ході судового розгляду позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали з викладених у позові підстав.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, письмового відзиву суду не подала.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені позивачем вимоги заперечила. Вказала, що факт ДТП дійсно мав місце і вина її довірительки встановлена, однак, позивач не є власником транспортного засобу, а відтак і не є належним позивачем. Також не доведено, що витрати на відновленню транспортного засобу були понесені позивачем. Крім того, вважає, що суду на підтвердження розміру заподіяної майнової шкоди не подані неналежні і допустимі докази. Ні звіту про оцінку, ні висновку експерта з приводу розміру заподіяної майнової шкоди у матеріалах справи немає. Натомість подані позивачем документи (видаткова накладна та акт здачі-прийняття робіт) на підтвердження понесених витрат на ремонт автомобіля не можуть бути визнані належними. Так, видаткова накладна про придбання запчастин не містить підпису отримувача, як і акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) по виконанню монтажних та рихтувальних робіт. Суду не подано доказів про те, що вказані роботи дійсно були оплачені. Також вважала, що розмір моральної шкоди не містить розрахунку такої шкоди, а тому вважає, що позивач не довів факт порушення своїх прав. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, подані сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 29 вересня 2019 року о 17 год 20 хв на а/д Р-38 Богородчани-Гута км 19+550, на вул.Грушевського в с.Кривець Богородчанського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки "BMW Х5", номерний знак НОМЕР_3 , допустила порушення вимог п.п. 2.3(б), 10.9, 13.1 Правил дорожнього руху, а саме: проявила неуважність під час руху заднім ходом, не вибрала безпечної дистанції та інтервалу, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки "Mercedes", номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, ОСОБА_5 в порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона причетна.

Постановою Богородчанського районного суду від 16.10.2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнана винною за ст.124, 122-4 КУпАП і притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду у питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням викладеного суд вважає вину відповідачки у ДТП доведеною, оскільки вона допустила порушення вимог Правил дорожнього руху, що перебували у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що підтверджено судовим рішенням.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Як встановлено при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "BMW Х5", номерний знак НОМЕР_3 , яким керувала ОСОБА_4 на момент ДТП не була застрахована всупереч ст.21 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. (ч.5 ст.1187 ЦК України). Таких доказів відповідачем суду не подано.

Таким чином, обов`язок ОСОБА_4 відшкодувати заподіяну майнову шкоду встановлений законом.

Посилання представника відповідача не те, що ОСОБА_3 , не будучи власником транспортного засобу "Mercedes", номерний знак НОМЕР_2 не може бути належним позивачем, не є обґрунтованою.

Так, згідно п.2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Нормами ст.ст.395, 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно (зокрема, право володіння), має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 суду пояснила, що являється власником обох транспортних засобів і "Mercedes", номерний знак НОМЕР_2 і "BMW Х5", номерний знак НОМЕР_3 . Перший автомобіль нею передано у постійне користування синові ОСОБА_3 , який правомірно ним користується і самостійно несе усі витрати на його ремонт і обслуговування. Автомобіль "BMW Х5" знаходиться у користуванні її чоловіка, який володіє ним з її згоди. За яких обставин чоловік передав керування транспортним засобом ОСОБА_4 їй не відомо. Витрати на ремонт автомобіля "Mercedes", номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП поніс особисто її син ОСОБА_6 .

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно поданих позивачем видаткової накладної від 21.10.2009 року, оформленої підприємцем ОСОБА_7 , споживачу по замовленню на автомобіль «Mercedes Vito» р.н.з. НОМЕР_2 відпущено 9 одиниць найменування запчастин. Зокрема: бампер передній, фара передня, капот, радіатор охолодження двигуна, радіатор кондиціонера, панель установочна передня, вентилятор з муфтою, крило переднє ліве, корпус повітряного фільтра. Всього на суму 33600 грн. Відповідно до акту здачі-прийняття робіт від 25.11.2019 року, який оформлений цим же підприємцем, на згаданому автомобілі проведено монтажні роботи по демонтажу-встановленню запчастин та рихтувальні роботи і фарбування, загальною вартістю 14050 грн.

Посилання представника відповідача на те, що згадані видаткова накладна та акт не можуть бути належними доказами, оскільки не містять підпису позивача, як замовника, не можуть бути оцінені судом як підстава для відмови у прийнятті вказаних доказів, оскільки ці документи містять ідентифікаційні ознаки транспортного засобу на якому виконувались роботи. Поданий позивачем суду екземпляр акту та накладної виданий йому як замовнику, містить підпис і печатку підприємця і наявність його у позивача є свідченням виконання замовлення.

Водночас, позицію представника відповідача стосовно обсягу та вартості понесених витрат, суд вважає обґрунтованою. Понесені витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Так, у додатку до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, у переліку видимих пошкоджень автомобіля «Mercedes Vito» р.н.з. НОМЕР_2 зазначено: розбита передня ліва блок-фара, решітка радіатора, деформовано передній бампер та капот з лівої сторони.

Експертного дослідження чи висновку спеціаліста оцінювача з приводу характеру пошкоджень у розпорядження суду не подано, клопотань про призначення експертизи у судовому засіданні сторони не заявляли.

Тому, при розрахунку заподіяної шкоди, суд бере до уваги лише ті пошкодження, які зафіксовані. Таким чином, стягненню з відповідачки підлягають вартість бампера переднього, фари передньої, капоту та панелі установочної передньої, а всього на суму 18200 грн. З огляду на це, суд також приймає до розрахунку вартість монтажних робіт по демонтажу-встановленню бампера, фари, капота та панелі установочної, а також рихтувальні роботи та фарбування, що складає 10750 грн.

Причинно-наслідковий зв`язок по витратах на заміну інших вузлів та механізмів автомобіля не підтверджений.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем доведено та обґрунтовано факт заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірної поведінки відповідачки та негативних наслідків, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна, що знаходиться у його володінні. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на наведене, на відшкодування моральної шкоди на користь позивача слід стягнути 3000 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд ,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 28950 грн. на відшкодування майнової шкоди, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 840 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку сторонами до Івано-Франківського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Битківський Л.М.