Справа № 485/189/21
Провадження №2/485/145/21
Рішення

іменем України

28 квітня 2021 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Соловйова О.В.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов"язання вчинення дій,

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить зобов"язати відповідача ОСОБА_2 демонтувати пристрої відеоспостереження, у радіус дії яких потрапляє належна йому земельна ділянка та нерухоме майно за адресою по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він зареєстрований та проживає у власному житловому будинку за адресою по АДРЕСА_1 . По сусідству з ним за адресою по АДРЕСА_1 проживає відповідач ОСОБА_2 разом зі своєю сім"єю. 09 грудня 2020 року відповідач встановив на своєму подвір"ї камери відеоспостереження та одна з них направлена на його подвір"я та на вхідні двері будинку. Він та його дружина постійно перебувають на роботі, трапляються випадки коли вони залишають дім на довгий час, тому його хвилюють думки з якою метою відповідач встановив камери відеоспостереження. Також, відповідач працює в Дар"ївській виправній колонії по змінах, його дружина весь час перебуває вдома і як йому здається, щоденно спостерігає за його приватним життям, що приносить йому та його родині певні незручності. Він з дружиною постійно перебуває в напрузі, вони відчувають неприємний дискомфорт знаходячись під прицілом чужої відеокамери. Камера сусіда встановлена таким чином, що проглядається його двір та можливо вікна будинку, що є втручанням в його приватне життя та є недопустимим. Усунути порушення добровільно відповідач відмовляється.

11 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги позивача не визнав та у задоволенні позову просив відмовити. Вказав на те, що встановлена камера відеоспостереження направлена в бік його подвір"я, так як у нього був випадок потрапляння чужої собаки в його двір та спричинення шкоди. Крім того, він працює позмінно у виправній колонії, його служба пов"язана із особами, які позбавлені волі за вчинення злочинів, тому він хвилюється за свою сім"ю та своє майно. Камера йому необхідна для охорони будинку та забезпечення спокою в нічний час. Також вважає, що позивачем не наадно доказів того, що його камера знімає та фіксує майно та двір позивача. Окрім цього зазначив, що позивач всупереч своїх вимог встановив дві відеокамери спостереження у своєму дворі, які направлені на його будинок. Але зустрічний позов він не бажає подавати, оскільки він нічого не приховує і не намагається втрутитись в життя сусідів. Вважає, що позивач звернувся до суду в зв"язку з неприязними відносинами до його сім"ї (а.с.37-38).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав за підставами, викладеними в позовній заяві. Також в судовому засіданні пояснив, що на початку березня, після отримання відповідачем судової повістки про виклик до суду, останній повернув камеру відеоспостереження в інший бік та на теперішній час камера відеоспостереження не знімає його подвір"я, однак стверджує що відповідач в будь який час може повернути камеру на його подвір`я. Додатково пояснив, що відповідачем неправомірно розміщені кури на задньому подвір`ї домоволодіння, яке знаходиться в радіусі дії спірної камери відеоспостереження, а тому, відповідно, відсутні підстави для встановлення камери для спостереження за вказаними курми.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Суду пояснив що, у нього був випадок потрапляння невідомої собаки на його подвір`я і спричинення шкоди у вигляді знищення належних йому курей. В грудні 2020 року ним встановлена камера відео спостереження, однак до березня 2021 року вона не працювала. На початку березня 2021 року, в зв`язку з наміром переведення курей з зимового сараю на заднє подвір"я будинку, де встановлена камера, він увімкнув камеру відеоспостереження та повернув її таким чином аби вона знімала його подвір"я де знаходяться лише належні йому кури. Також пояснив, що не мав та не має наміру знімати подвір"я позивача та втручатися в його приватне життя.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Позивач у справі ОСОБА_1 , як власник житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою по АДРЕСА_1 , які межують з житловим будинком та земельною ділянкою за адресою по АДРЕСА_1 , де проживає відповідач ОСОБА_2 , звернувся з вимогами про усунення порушення його права на приватне життя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в грудні 2020 року його сусід - відповідач по справі, на своєму будинку встановив камеру відеоспостереження. Позивач звернувшись до суду з даним позовом стверджував, що розміщені відповідачем камери відеоспостереження порушують його права та права його дружини на приватне життя, оскільки дані камери фіксують їх життєву обстановку.

Так, 21 грудня 2020 року дружина позивача ОСОБА_3 зверталася з письмовою заявою до Снігурівського відділу поліції, яку було прийнято та зареєстровано в ЖЄО Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області за № 4136 від 21.12.2020 р., в якій просила вжити заходів до відповідача ОСОБА_2 , який 09 грудня 2020 року встановив на своєму подвір"ї камери відеоспостереження, з яких одна камера направлена на його подвір"я та на вхідні двері будинку, втручаючись в його приватне життя.

В ході проведеної перевірки інспектором СРПП Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ст. лейтенантом поліції Козаковим С. за вище вказаною заявою та опитування ОСОБА_2 , який пояснив що 23 липня 2020 року чужий собака проник на територію його домоволодіння та з"їв 13 курей. Після цього випадку, 08 грудня 2020 року він встановив на території свого двору камери відеоспостереження. Також ОСОБА_2 вказав, що за приватним життям своїх сусідів не стежить, а відеоспостереження встановив для власних потреб. Враховуючи не встановлення у події ознак адміністративного чи кримінального правопорушення, прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення, підготовлено проект відповіді заявникові та роз"яснено право звернутися до суду в приватному порядку (а.с.9-16).

На підтвердження заявлених вимог позивач подав фото камери встановленої відповідачем на задній стінці домоволодіння відповідача (а.с.19-22).

В сувою чергу дружина відповідача ОСОБА_4 22.12.2020 року також зверталась до поліції з заявою в якій просила вжити заходів до своєї сусідки ОСОБА_3 (дружина позивача), яка встановила на території свого домоволодіння дві камери, які частково охоплюють територію її домоволодіння. В ході проведеної перевірки інспектором СРПП Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ст. лейтенантом поліції Ларіним С. за вище вказаною заявою та опитування ОСОБА_4 , встановлено, що близько двох місяців тому ОСОБА_3 встановила дві камери відеоспостереження, які виходять на двір заявниці. Враховуючи не встановлення у події ознак адміністративного чи кримінального правопорушення, прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення, підготовлено проект відповіді заявникові та роз"яснено право звернутися до суду в приватному порядку (а.с.39).

З зазначеного вище та з пояснень сторін встановлено, що між позивачем, його сім`єю та відповідачем існують неприязні відносини, мали місце конфлікти.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положенням ст. 301 Цивільного кодексу України закріплено право на особисте життя та його таємницю. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абз.2 ч.1 ст. 302 ЦК України).

У відповідності до ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Дія правил ч.1 ст. 307 ЦК України, поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками. Дане положення слід розуміти як гарантію реалізації багатьох особистих немайнових прав, до яких віднесено право на індивідуальность, на особисте життя та його таємницю, право на повагу до гідності та честі, право на недоторканість ділової репутації.

Згідно норми ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право на невтручання в особисте і сімейне життя передбачено ст.5 Закону України "Про захист персональних даних", ч. 2 ст.11 Закону України "Про інформацію", ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а також міжнародно-правовими актами, до яких належать Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (стаття 8).

У наданому суду відзиві відповідач не заперечував, що ним дійсно, з метою безпеки на території належної йому частини домоволодіння встановлені камери відеоспостереження. При цьому, він категорично заперечував факт будь якого стеження за позивачем та його родиною.

Згідно наданого відповідачем фото з камери відеоспостереження, вона фіксує земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні відповідача (а.с. 56), що не заперечується позивачем по справі, який в судовому пояснив, що дійсно на теперішній час камера відеоспостереження не направлена в бік його будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, всупереч вказаних вимог, позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що встановленою відповідачем камерою ведеться зйомка будь-яких дій позивача, що такими камерами охоплюється вхід у його частину домоволодіння чи будь-які інші місця, належні йому, а також що встановленням камер спостереження здійснюється втручання в його особисте життя та особисте життя членів його сім`ї, а відтак, суд вважає, що позивачем не надано суду жодних доказів порушення відповідачем внаслідок встановлення камер відеоспостереження його прав, зокрема, права на приватність.

Посилання позивача на те, що на фотознімку (а.с. 43), який додав до свого відзиву відповідач, зафіксоване зображення з камери відеоспостереження відповідача суд вважає безпідставними. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, дане фото ним було зроблено з території його подвір`я на мобільний телефон, а аткож дане фото ним зроблено з метою надання суду доказів щодо встановлення камер відеоспостереження позивачем. Суд вважає, що з урахуванням ракурсу, з якого було зроблене фото, та з урахуванням розташування камери відеоспостереження відповідача, розташування якої відображено на фотознімках наданих позивачем (а.с. 19-22), дане фото дійсно було зроблене особою, яка стояла на землі, а не камерою відеоспостереження, яка розташована значно вище.

В судовому засіданні позивачем заявлялось клопотання про здійснення виїзного судового засідання. В обґрунтування вказаного клопотання позивачем зазначалось про необхідність на місці оглянути розташування камери відеоспостереження та оцінити можливість в подальшому повернення камери відеоспостереження відповідачем в бік його будинку. В задоволенні вказаного клопотання судом було відмовлено, оскільки розташування камери відеоспостреження судом можливо було оцінити по наданих сторонами фотознімкам, відповідач не заперечував факту встановлення відеокамери, та сторони в судовому засіданні не спростовували факту того, що в теперішній час відеокамера не направлена в бік будинку позивача.

Що стосується тверджень позивача про можливість в майбутньому повернення відеокамери в сторону його будинку, суд вважає безпідставними оскільки вказане є лише припущенням позивача про недобросовісну поведінку в майбутньому відповідачем, та, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час камера не повернута на будинок позивача, а також те, що відповідач в майбутньому поверне свою камеру на будинок позивача є лише його припущенням, суд вважає, можливість повернення камери не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи позивача, що з моменту встановлення камери в грудні 2020 року та до березня 2021 року вона знімала його будинок. Так, в судовому засіданні позивач не надав доказів на підтвердження того, що камера працювала та за умови її роботи вона охоплювала його подвір`я. В судовому засіданні позивач, як на підставу своїх тверджень того, що камера працювала, зазначив, що в нічний час коли камера працює на ній світиться червоне світло, та пояснив, що на наданому ним фотознімку (а.с. 23) відображена працююча в нічний час камера відповідача. Однак як вбачається з вказаного фотознімку, подія фіксування камери відповідача відбувається 12.12.2020 о 08:15:52, тобто в світлу пору доби. Таким чином, твердження позивача про фіксування на фотознімку працюючої камери відповідача в нічний час не знайшло свого підтвердження.

З наданих позивачем фотознімків та за відсутності технічних характеристик камери неможливо з впевненістю стверджувати, що камера охоплювала подвір`я позивача грудня 2020 року до березня 2021 року.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача демонтувати камери відеоспостереження слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд не проводить розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов"язання вчинення дій - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд Миколаївської області, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення 29.04.2021 року.

Суддя О.В. Соловйов