Справа № 525/1171/20
Провадження №2/525/108/2021 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.04.2021 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Прасол Я.В.,
секретар судових засідань Хоменко М.М.,
з участю представника позивача адвоката Дробахи А.Е.,
представника відповідача адвоката Іваненко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Дробаха Артур Едуардович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-2005» про стягнення середнього заробітку,
Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Гарант-2005» про стягнення середнього заробітку за період проходження військової служби за контрактом.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 2012 року працював водієм у відповідача.
22.07.2014 ним було підписано контракт про проходження військової служби у Збройних силах України, згідно якого з 22.07.2014 і по даний час позивач проходить військову службу.
Ураховуючи те, що вказаний контракт про проходження військової служби було укладено у період дії особливого періоду, вважав, що на нього поширюються гарантії визначені ст.119 КЗпП України, відповідно до якої за його місцем роботи має виплачуватись середній заробіток за рахунок коштів Державного бюджету України, однак у добровільному порядку відповідач його не сплачує, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою Великобагачанського районного суду від 25.09.2020 відкрито провадження по справі та розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подачі відзиву та задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі, справу призначено до розгляду на 21.10.2020.
Відповідач копію позовної заяви з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справи та витребування доказів отримав 30.09.2020 (а.с.28), проте витребуваних судом доказів на адресу суду не надав, як і не скористався правом подати відзив на позовну заяву.
25.11.2020 ухвалою суду витребувано з ТОВ «Гарант 2005» належним чином завірену копію трудової книжки та довідку про середній розмір заробітної плати та одноденний заробіток ОСОБА_1
16.12.2020 на адресу суду надійшли докази витребувані судом.
19.01.2021 на адресу суду надійшла уточнена позовна зава про стягнення середнього заробітку, згідно якої позивачем було визначено суму середнього заробітку за період з 22.07.2014 по 18.01.2021 в розмірі 99 474, 90 грн., згідно наданої відповідачем інформації про розмір середньої заробітної плати.
17.02.2021 на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, у якій відповідач вважав, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, оскільки позивачем не сплачено судовий збір.
Ухвалою Великобагачанського районного суду від 23.03.2021 було прийнято до розгляду уточнену позовну заву ОСОБА_1 .
Представник позивача, адвокат Дробаха А.Е. у судовому засіданні позовну заяву з урахуванням уточнених позовних вимог підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Зазначав, що позивач ОСОБА_1 після оголошення мобілізації у 2014 році пішов на службу до Збройних сил України, уклавши контракт, який є чинним на момент розгляду справи в суді, ОСОБА_1 демобілізовано не було. Таким чином на нього поширюються правила ст. 119 КЗпП України. Роботодавцю ТОВ «Гарант-2005» було достовірно відомо про мобілізацію ОСОБА_1 , оскільки був виданий наказ про увільнення останнього від роботи. Фактично останній на сьогодні є працівником відповідача, з роботи його звільнено не було, але всупереч вимог чинного законодавства не проводиться виплата середнього заробітку.
Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.
Представник відповідача адвокат Іваненко О.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 добровільно пішов на військову службу, термін дії його контракту до демобілізації. У 2015 році Президентом України був виданий Указ про часткову демобілізацію і відповідно термін контракту ОСОБА_1 закінчився. Вважала, що у 2015 році позивач мав право на припинення контракту та повернення на роботу, але свідомо вибрав службу в Збройних силах України, де отримує дохід. Крім того, посилалася на те, що ОСОБА_1 уклавши контракт не повідомив роботодавця, роботодавець самостійно тривалий час намагався з`ясувати місцезнаходження позивача, від військового комісара довідалися, що останній проходить службу у ЗСУ, тому було видано наказ відповідно до положень ст. 44 КЗпП України. У 2019 році проводилася перевірка щодо дотримання ТОВ «Гарант-2005» норм трудового законодавства відносно ОСОБА_1 і порушень виявлено не було. Також зазначала, що ОСОБА_1 ніякі роботи не виконувалися, отже він не має права на отримання середнього заробітку.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив наступне.
Згідно з копією трудової книжки виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній 24.10.2012 прийнятий на посаду водія до Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005», згідно наказу №49 від 24.10.2012, запис №14 (а.с.55-57).
Згідно із Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України укладеним 22.07.2014 ОСОБА_1 узяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку дії контракту, який визначено до оголошення демобілізації (а.с. 8-9).
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.08.2015 ОСОБА_1 отримав статус «Учасника бойових дій» безтерміново (а.с.6).
Наказом Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» за №14 від 27.08.2014 ОСОБА_1 , згідно повідомлення №1494 від 27.08.14 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу за контрактом на період мобілізації, запис №15 трудової книжки останнього (а.с. 55-57).
Відповідно до довідки №17 від 10.04.2019 виданої ТОВ «Гарант-2005», ОСОБА_1 увільнений з роботи наказом №14 від 27.08.2014.
З згідно повідомлення №1494 від 27.08.2014 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу за контрактом на період мобілізації. У період з 27.08.2014 по 31.03.2019 заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася ( а.с. 12 на звороті).
Відповідно до листа ТОВ «Гарант-2005» адресованого за ім`я Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 за №215 від 16.12.2019 повідомлялося, що ОСОБА_1 призваний на військову службу за контрактом до військової частини ПП НОМЕР_2 (наказ командира в/ч ПП НОМЕР_2 №81 від 22.07.2014). З посиланням на положення ст. 119 КЗпП України зазначали, що за особою призваною на військову службу за контрактом зберігаються місце роботи і посада не більше одного року, тобто до 22.07.2015. Нарахування і виплата середнього заробітку ОСОБА_1 підприємством не проводилося (а.с. 12).
Відповідно до листа Управління Держпраці у Полтавській області на ім`я адвоката Дробахи А.Е. за вих. №16-Д534/01/14-04/201 від 03.07.2020, за результатами інспекційного відвідування ТОВ «Гарант-2005» встановлено, що у зв`язку з відсутністю на підприємстві первинних документів (повістки, наказу, контракту) в яких чітко було б вказано вид військової служби ОСОБА_1 дослідити питання увільнення його від роботи та збереження за гр. ОСОБА_1 середнього заробітку з 22.07.2014 не є можливим. Для отримання гарантій, передбачених ст. 119 КЗпП України ОСОБА_1 слід звернутися на підприємство та надати копії документів, які підтверджують його право на увільненні від роботи та збереження середнього заробітку (а.с.16-17) та не заперечується сторонами по справі.
У березні 2018 року ПСП «Гарант-2005» було реорганізовано у ТОВ «Гарант-2005», яке утворено шляхом реорганізації та є правонаступником, що встановлено з відповіді Управління Держпраці у Полтавській області на ім`я адвоката Дробахи А.Е. (а.с. 16-17).
Позивач через свого представника адвоката ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Гарант-2005» із письмовим зверненням про виплату йому середньомісячного заробітку за період проходження військової служби, за результатами розгляду якого відповідь не надійшла (а.с. 14-15).
ТОВ «Гарант-2005» видано довідку про середній заробіток ОСОБА_1 у розрахунковому періоді, згідно якого середньоденна заробітна плата із розрахунку на 1 робочий день становить 70,70 грн. (а.с. 51).
Відповідно до наказу №13 від 27.08.2014 ОСОБА_1 було нараховано грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з жовтня 2012 по жовтень 2013 24 дні та з жовтня 2013 по жовтень 2014 18 днів (а.с. 52).
Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Відповідно до Указу Президента України від 18.03.2014 « Про часткову мобілізацію», у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі та відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106, статті 112 Конституції України, на території України було оголошено та проведено часткову мобілізацію.

Відповідно до статті 119 КЗпП України, яка була чинною на час виникнення даних правовідносин, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У статтю 119 КЗпП України неодноразово вносилися зміни з метою забезпечення соціальних прав працівників призваних на військову службу під час мобілізації.

Зокрема Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015, який набрав чинності 11.06.2015, частина 3 статті 119 КЗпП України була викладена в редакції: «за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Із змісту вказаної норми трудового законодавства вбачається, що для вирішення питання про наявність прав на гарантії, передбачені нею, правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни дії особливого періоду, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності особливого періоду.

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 4 Закону України " Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин" до видів військової служби відноситься, у тому числі, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період та військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України та з 22.07.2014 і донині проходить військову службу у ЗСУ. Посилання представника відповідача на ту обставину, що термін дії вказаного контракту припинився у зв`язку з виданням у 2015 році Президентом України Указу про часткову демобілізацію, суд ввадає безпідставним, оскільки рішень про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому в Україні особливий період, який розпочався 18 березня 2014 року триває і по теперішній час. Відтак на позивача поширюються гарантії щодо збереження місця роботи та середнього заробітку на підприємстві, встановлені статтею 119 КЗпП України, частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Гарантії щодо збереження за працівником місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, установлені згідно з указаними нормами, є безумовними, таким чином судом встановлено недотримання роботодавцем передбачених статтею 119 КЗпП України, статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантій, що призвело до незаконної невиплати позивачеві середнього заробітку за час проходження військової служби за контрактом.

Розмір такого стягнення слід обчислювати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи із середньоденного заробітку позивача за два останні місяці роботи до звільнення, помноженого на кількість робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При цьому середньоденна заробітна плата обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно із довідкою наданою ТОВ «Гарант-2005», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два передостанні місяці складає 70,70 грн., середньомісячна заробітна плата становить 2 969,59 грн. (а.с.51).

Судом встановлено, що за період з 22.07.2014 по 18.01.2021 (у межах заявлених позовних вимог) робочих було 1407 днів, отже невиплачений середній заробіток ОСОБА_1 складає 99 474, 90 грн. (1407 днів х 70,70 грн. середньоденну заробітну плату), який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача за період проходження ним військової служби за контрактом.

Ураховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", ст. 119 КЗпП України, ст.ст. .4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-2005" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 22 липня 2014 року по 18 січня 2021 у розмірі 99 474 ( дев`яносто дев`ять тисяч чотириста сімдесят чотири) гривні 90 копійок, за час проходження військової служби у Збройних Силах України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: с. Михайлівка, Миргородського району, Полтавської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; представник позивача: адвокат Дробаха Артур Едуардович, адреса: м. Полтава, вул. Котляревського, 3 (стара адреса 1/27), офіс 105, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ПТ№1885 від 17.10.2017; відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант-2005", адреса: 38310, вул. Ради Європи,15, с. Гоголеве, Миргородського району, Полтавської області, код ЄДРПОУ - 32548393; представник відповідача - адвокат Іваненко Олена Олександрівна, адреса: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2348 від 09.10.2018.

Повний текст рішення суду виготовлено 26 квітня 2021 року.

Суддя Я.В. Прасол