Справа № 159/5292/20 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/301/21 Категорія: 83 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача Дзивульської Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно - земельну ділянку загальною площею 600 кв. м., для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Спадкове майно було ним прийнято у визначений законом строк та спосіб. Однак приватний нотаріус Ковельського нотаріального округу Кушнерук А. Ю. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих підстав, що постановою головного державного виконавця Ковельського МРУЮ Мацюха Д.Ю. в межах ВП №31617984 від 12 березня 2012 року, відкритого за виконавчими листами про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості, на вказане спадкове майно було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (номер запису про обтяження 12257716 від 12 березня 2012 року).

Крім того позивач зазначав, що від Ковельського міськрайонного відділу ДВС на своє звернення отримав відповідь про відсутність підстав для зняття арешту із вказаної земельної ділянки, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Вважаючи відомості у відповідних реєстрах про накладення арешту на мйно померлої - спадкодавця ОСОБА_2 безпідставними та такими, що порушують його права як спадкоємця цього майна, яке належить йому з часу відкриття спадщини, позивач просив звільнити з під арешту нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_2 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ «Перший Український міжнародний банк» задоволено. Знято арешт з майна ОСОБА_2 та скасовано заборону по типу обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12257716 від 12 березня 2012 року, накладений на підставі постанови головного державного виконавця Ковельського МРУЮ Мацюха Д.Ю. в межах ВП №31617984 від 12 березня 2012 року. У позові ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відмовлено.

Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2012 року судові витрати у справі залишено за позивачем ОСОБА_1 .

Вважаючи оскаржуване рішення незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, відповідач АТ «Перший Український міжнародний банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно витлумачено норми матеріального права та не звернуто увагу на те, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, зокрема не ставив питання про визнання виконавчого листа, на підставі якого накладено арешт на нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_2 , таким що не підлягає виконанню, та не звертався до суду з позовом про визнання права власності на це майно, що призвело до помилкового висновку про підставність заявленого позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як спадкоємець є потенційним власником вказаного спадкового майна, арешт якого порушує його права.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що 26 червня 2008 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та ЗАТ «Перший Український міжнародний банк» (правонаступником є відповідач АТ «Перший Український міжнародний банк»), було укладено кредитний договір № 6549922, за яким сума кредиту 10000 дол США, зі сплатою 14,49% річних, строком до 26 червня 2018 року.

Кредитні зобов`язання кредитора забезпечувались іпотекою, так на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку земельну ділянку площею 600 кв.м. з кадастровим номером :24:018:0010, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2012 року було задоволено позов ЗАТ «Перший Український міжнародний банк», щодо стягнення з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 9802,41 дол США, 19653,23 грн, а також 489,37 грн судових витрат.

На виконання цього судового рішення та на підставі виконавчих листів виданих судом, ВДВС Ковельського МУЮ відкриті виконавчі провадження №31925460 про стягнення з ОСОБА_2 основної суми боргу, №31617984 про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 489 грн 37 коп.

У межах виконавчого провадження № 31617984 про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 489 грн 37 коп. головним державним виконавцем Мацюхом Д.Ю. винесено постанову від 12 березня 2012 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, яким є земельна ділянка площею 600 кв.м., кадастровий номер :24:018:0010.

Відомості про таке обтяження внесені 12 березня 2012 року до Єдиного реєстру за №12257716.

Також з матеріалів справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15 вересня 2015 року.

Позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, є спадкоємцем першої черги за законом боржника ОСОБА_2 , як її син, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 від 03 липня 1986 року.

Крім того встановлено, що приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Кушнерук А.Ю. 04 липня 2019 року позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було відмовлено у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис про арешт майна ОСОБА_2 .

Листом від 01.08.2019 року Ковельський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби відмовив ОСОБА_1 у знятті арешту з ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю підстав для вчинення такої дії.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам надано роз`яснення про те, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам надано роз`яснення про те, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України 2004 року. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником цього майна, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інший законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 757/23139/18 (провадження № 61-14832св19).

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та знімаючи арешт з нерухомого майна земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що дане обтяження порушує права позивача як спадкоємця цього майна після смерті його власника ОСОБА_2 .

Проте такий висновок суду, на думку колегії суддів, є помилковим, оскільки позивачу ОСОБА_1 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказане вище майно і роз`яснено право звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Наведене дає підстави вважати, що позивач ОСОБА_1 не є законним власником спадкового майна земельної ділянки, на яку накладено арешт, тому звернення позивача до суду з позовом про зняття арешту з майна, без вирішення питання про визнання права власності на це спадкове майно в порядку спадкування є передчасним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому в силу вимог п.1 та 4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення, або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, у позові було відмовлено і за подання апеляційної скарги відповідач АТ «Перший Український міжнародний банк» сплатив 1261 грн 20 коп. судового збору, то в силу вимог ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь товариства.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» судовий збір у розмірі 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді