Справа № 456/475/21
Провадження № 2/456/622/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 квітня 2021 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Стасів О.Я.,

сторони та інші учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

вимоги позивачки про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що знаходиться по вул. Т. Шевченка, буд. 89, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, за участі позивачки та її уповноваженої представниці адвокатеси Ярмощук Н.В., -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивачка ОСОБА_1 02.02.2021 року звернулася у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за зареєстрованим місцем його проживання у будинку АДРЕСА_1 . Судові витрати у справі позивачка просить покласти на відповідача.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач був зареєстрований у вказаному житловому будинку зі згоди позивачки, однак після розірвання шлюбу із останньою, з 2017 року він фактично не проживає у такому будинку. Позивачка стверджує, що вона є власником житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , котрий свого часу прийняла у дар, після чого провела його реконструкцію із добудовою та оформила відповідне право власності на нього після реконструкції. Позивачка у такому будинку зареєстрована та проживає. У свою чергу відповідач не є членом сім`ї позивачки, оскільки рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 04.06.2013 року по справі № 456/443/13-ц, провадження № 2/456/652/2013, шлюб між ним та позивачкою розірвано, а в 2017 році він переїхав проживати до іншої жінки, забрав свої особисті речі. Тому, із посиланням на норми ст. 405 ЦК України, позивачка вказує про припинення у відповідача права користування житловим приміщенням у згаданому вище будинку, так як він не є членом її сім`ї, хоча і був зареєстрований там свого часу як член сім`ї. Позивачка звертає увагу суду також на ту обставину, що відповідач, будучи зареєстрованим у належному їм житловому будинку та фактично проживаючи за іншою адресою, не являючись при цьому членом її сім`ї, тим самим чинить їй перешкоди, зокрема порушує її право власності щодо вказаного житлового будинку, тобто право вільно ним користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляється знятися з реєстрації, хоча може зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного перебування, а також унеможливлює звернення позивачки за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг. Відтак позивачка, виходячи з положень ст. ст. 16, 383, 391, 405 ЦК України, була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрала спосіб захисту визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до нього про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не подав. Беручи участь у цій справі на стадії підготовчого провадження, відповідач зазначив, що проти позову заперечує, оскільки вважає, що має право на частку у житловому будинку АДРЕСА_1 як на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності їх колишнього з позивачкою подружжя, так як право на таке майно позивачка оформила за час перебування у зареєстрованому з ним шлюбі. Щодо свого добровільного залишення зареєстрованого місця проживання та фактичного проживання з 2017 року за іншою адресою, а саме у квартирі АДРЕСА_2 , то таких обставин відповідач не заперечував, так як створив іншу сім`ю.

Заяви та клопотання учасників справи.

29.03.2021 року позивачкою на стадії підготовчого провадження, під час підготовчого засідання, подані клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів та заява про виклик свідків.

Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 18.02.2021 року, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) відповідача, який не має статусу підприємця, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого судового засідання у справі приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Стрий, вул. Т. Шевченка, буд. 89, 09.03.2021 року, 12.00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 09.03.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче судове засідання відкладено за клопотанням позивачки. Визначено місце, дату та час підготовчого судового засідання у справі приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Стрий, вул. Т. Шевченка, буд. 89, 30.03.2021 року, 12.30 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 30.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Стрий, вул. Т. Шевченка, буд. 89, 26.04.2021 року, 12.00 год..

Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. У судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явились позивачка та її уповноважена представниця адвокатеса Ярмощук Н.В., а також свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Відповідач у таке судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку загальною площею 166,5 кв. м., житловою площею 69,6 кв. м., розташованого у АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Стрийською міською радою Львівської області 16.10.2006 року на підставі рішення її виконкому від 28.09.2006 року за № 332 (копія міститься у справі, а. с . 7), та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12169269, виданим КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 16.10.2006 року, номер запису 2985 у книзі 18 (копія міститься у справі, а. с. 6).

Позивачка також має зареєстроване місце проживання у вищевказаному житловому будинку з 06.03.2007 року, що стверджується відповідною відміткою про місце реєстрації у її паспорті громадянки України (копія міститься у справі, а. с . 5). У свою чергу, відповідач тоді ж зареєструвався у належному позивачці житловому будинку з її дозволу, оскільки станом на 2007 рік сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 04.06.2013 року у справі № 456/443/13-ц, провадження № 2/456/652/2013 (копія міститься у справі, а. с. 12), шлюб між сторонами у даній справі розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили.

Доказів того, що між сторонами у даній справі після розірвання між ними шлюбу існує спір з приводу вищевказаного житлового будинку, як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, матеріали цієї справи не містять, відповідачем не надано.

Згідно актів огляду реєстрації та проживання відповідача у АДРЕСА_1 , складених комісією КП «Управляюча компанія «НАДІЯ»» 14.01.2021 року та 08.02.2021 року (копії містяться у справі, а. с. 24, 25), останній у зазначеному житловому будинку, хоча й зареєстрований, однак тривалий час не проживає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , який є батьком позивачки та колишнім тестем відповідача, надав покази, згідно з котрими відповідач у 2017 році виїхав з належного позивачці будинку АДРЕСА_1 , забрав свої особисті речі, після чого туди на постійне місце проживання не повертався, там не проживає, оскільки створив іншу сім`ю.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який є сусідом позивачки, надав покази, згідно з котрими відповідач уже більше трьох років не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки КП «Управляюча компанія «НАДІЯ»» від 08.02.2021 року за вих. № 450 (копія мітиться у справі, а. с. 26), відповідач проживає без реєстрації у АДРЕСА_3 .

Отже, відповідач з 2017 року за своєю добровільною згодою не проживає за зареєстрованим у встановленому порядку своїм місцем проживання у АДРЕСА_1 , а фактично проживає у АДРЕСА_3 .

Крім того встановлено, що позивачка не веде спільного господарства з відповідачем.

Норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Відповідно до ст.ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

Оскільки відповідач, який на даний час уже не є членом сім`ї позивачки як власниці житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , відсутній у такому житлі понад один рік, так як зі своєї добровільної згоди не проживає у вказаному житловому будинку з 2017 року в силу фактичного проживання в іншому житлі та створення ним іншої сім`ї, то його право користування житловим приміщенням у згаданому вище житловому будинку слід вважати припиненим, а його самого слід визнати такими, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що припинення права користування відповідача житловим приміщенням у будинку, розташованому у АДРЕСА_1 , жодним чином не порушує його права на частку у цьому майні, що підпадає під законодавчі критерії майна, котре є об`єктом права спільної сумісної власності їх колишнього з позивачкою подружжя, оскільки право власності на житло не залежить та не пов`язане із реєстрацією місця проживання особи-власника (співвласника) у такому житлі.

У свою чергу, припинення права користування відповідача житловим приміщенням у згаданому будинку надасть можливість усунути позивачці перешкоди вільно ним користуватись, зокрема й звернутись за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, а також скористатись іншими можливостями власниці об`єкта нерухомого майна, пов`язаного з його використанням, що у повній мірі буде справедливим по відношенню до останньої та не завдасть шкоди інтересам відповідача, пов`язаним із його можливим подальшим оформленням свого права на згаданий житловий будинок як частку у спільному майні подружжя.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № ПН3924490 від 02.02.2021 року (оригінал наявний у справі, а. с. 1), а також у сплаті витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 02.02.2021 року (оригінал квитанції наявний у справі , а. с. 13), а всього 1 408 грн., - слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема покласти на відповідача.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду та оплати послуг адвокатеси за оформлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись ст. ст. 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 141, 209-211, 258-259, 263-265, 268, ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 408 (одна тисяча чотириста вісім) грн. 00 коп. судових витрат по справі.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Повне найменування сторін по справі.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; громадянка України; зареєстроване та фактичне місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Дата складення повного судового рішення: 27 квітня 2021 року.

Суддя В.Я. Микитин