Справа № 184/279/21
Номер провадження 2/184/278/21
21 квітня 2021 рокум. Покров
Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді - Малашиної Ю.Б.,
за участю секретаря - Попівніч Н.І.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користування житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратив право користування ним, -
Позивач звернувся до суду із позовом та просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним, що позивачу на підставі право власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є рідним братом позивача, який був зареєстрований в зазначеному вище житловому будинку 19.09.2007 року ще їхньою матір`ю ОСОБА_4 , після смерті якої позивач успадкував цей житловий будинок. Відповідач постійно проживає в іншому населеному пункті разом із своєю сім`єю. В 2013 році відповідач останній раз був в м. Покров. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача та відповідача. З тих пір він більше ніколи не приїжджав в м. Покров, не проживав у вказаному житловому будинку та не користувався ним. В житловому будинку позивача не має ніяких речей та будь якого майна відповідача. На зазначений житловий будинок ОСОБА_3 ніколи не претендував , і не має наміру в подальшому в ньому проживати та користуватися ним. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2020 року на зазначений житловий будинок на ім`я ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 відмовився від спадщини, що залишилася після смерті їхньої матері на користь позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача, запрошував його приїхати в м. Покров, відвідати могилу їхньої матері та знятися з реєстрації в житловому будинку позивача. Однак відповідач не має ніякого інтересу до житлового будинку позивача. Він не має наміру взагалі займатися питанням стосовно житлового будинку позивача. Таким чином, відповідач протягом вже тривалого часу, а саме більше 6 років не проживає в житловому будинку позивача та не користуються ним без будь яких поважних причин, і в подальшому теж не має наміру проживати в ньому та користуватися ним. Сам факт реєстрації відповідача в житловому будинку позивача порушує права ОСОБА_1 , як його власника та створює для нього відповідні незручності, що обмежують права позивача вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, а саме: позивач не може оформити субсидію та вирішити питання щодо продажу житлового будинку. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.
Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2020 р., виданого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської обл.. Куликом О.П., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у тому числі з урахуванням Ѕ частки майна у спадщині, від якої відмовився син спадкодавця - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано зазначене свідоцтво, складається, зокрема, з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належав померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.04.2003 р. Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області по реєстру за №296, зареєстрованого в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №9 за реєстровим №50 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №3624889 (а.с. 12).
Зазначене підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.08.2020 р., відповідно до якого житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності, із розміром частки 1/1, ОСОБА_1 (а.с. 13).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є сусідкою позивача. Коли вона у 1994 р. переїхала жити на АДРЕСА_1 , то по сусідству проживала мати позивача і її два сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 . Знає, що ОСОБА_3 зараз проживає в іншому місці, має там роботу, сім`ю. До смерті матері від приїздив у м. Покров, а з 2014 р. його більше не бачила, житловим будинком не користується і там не проживає.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що є сусідом позивача. Познайомився з позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , коли їхня мати запрошувала його ( ОСОБА_8 ) допомагати з роботами на земельній ділянці. Останній раз він ( ОСОБА_8 ) бачив ОСОБА_3 в 2014 р., після цього останній більше не приїздив додому.
При вирішенні зазначеного цивільного спору, суд керується наступним.
Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.
Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
В силу ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його права на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 405 ЦК України, шляхом визнання відповідача, який не проживає з 2014 р. за вищезазначеною адресою, відмовився від своєї частки у праві власності на зазначений житловий будинок, не виконує зобов`язання, передбачені абз.3 ст.156 та ст.177 ЖК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 29, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст..ст. 12, 95, 141, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України,суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користування житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратив право користування ним - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданий УМВС України в Дніпропетровській області 22.07.2005 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданий УМВС України в Дніпропетровській області 22.07.2005 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 09.10.1998 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати у вигляді судового збору по справі у розмірі 908 гривні 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 26.04.2021 року.
Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина