П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Київ

Справа № 22-4957 Головуючий у 1-й інстанції: Волошин В. О.

Унікальний № 761/23017/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Цисаря Ігоря Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на приведення квартири в первісний стан та стягнення заборгованості за спожиті, але не сплачені житлово-комунальні послуги,-

у с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_2 пред`явила в суд позов до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на приведення квартири в первісний стан та стягнення заборгованості за спожиті, але не сплачені житлово-комунальні послуги, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідачки на свою користь вартість ремонтно-будівельних робіт проведення яких необхідне для приведення квартири АДРЕСА_1 у первісний стан, який існував до укладення договору дарування, тобто до 24 грудня 2014 року, згідно технічного паспорту від 2014 року у зв`язку з самовільним переплануванням в сумі 109 279 грн, вартість робіт по відновленню заповнення віконних прорізів та сантехнічного обладнання у зазначеній вище квартирі, внаслідок демонтажу вікон, дверей, сантехніки в розмірі 20 803 грн, вартість спожитих, але не сплачених житлово-комунальних послуг за період з 24 грудня 2014 року до 04 лютого 2019 року в розмірі 70 061 грн 45 коп., судовий збір у розмірі 2 001 грн 43 коп. та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи (а. с. 1-7, 57, 58).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 грудня 2014 року між сторонами був укладений договір дарування, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А. І. та зареєстровано в реєстрі за № 769. За даним договором дарувальник (позивачка) передав безоплатно у власність, а обдарований (відповідачка) прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі № 761/29309/16-ц від 21 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року, визнано зазначений договір дарування недійсним. Повернуто позивачці у власність квартиру АДРЕСА_1 .

09 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О. С. на виконання вищевказаних судових рішень було зареєстровано право власності за позивачкою на зазначену квартиру.

04 лютого 2019 року при відвідуванні зазначеної квартири позивачкою було виявлено, що в квартирі викрадено і пошкоджено майно, квартира самочинно реконструйована, в кімнаті влаштовано перегородки, кухня-їдальня знаходиться в незадовільному санітарно-технічному стані, на стінах та стелі спостерігається часткове руйнування штукатурного шару та відсутність вікна в віконному отворі. За час, поки відповідачка володіла квартирою, нею було здійснено незаконне перепланування, яке наразі представники житлово-експлуатаційної організації вимагають демонтувати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування витрат на приведення квартири в первісний стан та стягнення заборгованості за спожиті, але не сплачені житлово-комунальні послуги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 109 279 грн; судовий збір у розмірі 1 092 грн 79 коп.; витрати на проведення експертизи у розмірі 8 400 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду адвокат Цисар І. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позову (а. с. 207-211).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Зубко А. О., вказує, що суд першої інстанції вірно застосував положення ст. ст. 216, 236, 1212, 1213 ЦК України до спірних правовідносин. У матеріалах справи містяться два попередження від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про необхідність повернути квартиру у первісний стан або надати дозвільну документацію на перепланування. Станом на 04 січня 2019 року власником квартири була ОСОБА_1 тому вимоги заявлені до належного відповідача.

Рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування вартості робіт по відновленню заповнення віконних прорізів та сантехнічного обладнання у розмірі 20 803 грн. та вимог про відшкодування вартості спожитих, але не сплачених житлово-комунальних послуг у розмірі 70 061 грн. 45 коп. позивачем не оскаржується, а тому у апеляційному порядку в цій частині не переглядається.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга адвоката Цисаря І. О. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 24 грудня 2014 року між сторонами був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бакай А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 769. За даним договором дарувальник (позивачка) передав безоплатно у власність, а обдарований (відповідачка) прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 8, 9).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі № 761/29309/16-ц від 21 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року, зазначений вище договір дарування квартири визнано недійсним.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 09 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О. С. на виконання вищевказаних судових рішень було зареєстровано право власності за позивачкою (а. с. 19, 20).

Як убачається з акту про залиття квартири АДРЕСА_2 з вище розташованої квартири АДРЕСА_1 від 04 лютого 2019 року, складеного на підставі звернення № Л-34 від 04 лютого 2019 року мешканця квартири АДРЕСА_2 до обслуговуючої організації та звернення на Центральну диспетчерську службу Шевченківського району м. Києва за № 5043292 від 04 лютого 2019 року, причиною залиття квартири АДРЕСА_2 є порушення правил експлуатації сантехнічного обладнання та несанкціоноване перепланування квартири АДРЕСА_1 власником цієї квартири.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 станом на 2014 рік квартира складається з однієї житлової кімнати площею 19,60 м. кв., кухні площею 6,10 м. кв., ванної кімнати 3,0 м. кв., коридору 2,5 м. кв. (а. с. 27-29).

Відповідно до технічного паспорту станом на 2016 рік убачається, що у квартирі АДРЕСА_1 було здійснено самочинне реконструювання та визначити житлову площу і кількість кімнат неможливо (а. с. 30-33).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 на суму 109 279 грн, районний суд виходив з такого.

Відповідно до змісту укладеного між сторонами договору дарування, який у подальшому було визнано недійсним, на час його укладення квартира знаходилася у придатному для використання за цільовим призначенням, відповідає технічним характеристикам та відомостям, які викладені у Технічному паспорті на квартиру (п. 1.5. Договору).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року у цивільній справі № 761/41226/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правовідносин за договором дарування квартири припиненими та визнання права власності на квартиру, встановлено, що саме ОСОБА_1 здійснила самочинне перепланування квартири.

Матеріалами справи повністю підтверджено здійснення незаконного перепланування квартири АДРЕСА_1 саме відповідачем ОСОБА_1 за час володіння нею цією квартирою. Водночас на ОСОБА_2 . Управителем будинку покладено обов`язок привести квартиру у попередній стан.

З урахуванням висновку експертизи від 26 червня 2019 року вартість ремонтно-будівельних робіт становить 109 279 грн, які підлягають до стягнення.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні позовних вимог про відшкодування вартості ремонтно-будівельних робіт, необхідних для приведення квартири АДРЕСА_1 у первісний стан, у розмірі 109 279 грн. є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення цієї частини позову ОСОБА_2 відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 на указану суму, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а. с. 201-204).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Матеріали справи свідчать, що 24 грудня 2014 року між сторонами був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 передала безоплатно у власність, а обдарована ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 1.5 вказаного договору, дарувальник свідчить, що предмет цього договору знаходиться у стані придатному для використання за цільовим призначенням й відповідає технічним характеристикам та відомостям, які викладені в п. п. 1.2, 1.3 цього договору та у технічному паспорті на квартиру, а також не має недоліків або особливих властивостей, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна обдаровуваної та інших осіб.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі № 761/29309/16-ц від 21 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року, визнано недійним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 24 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та повернуто вказану квартиру у власність ОСОБА_2 (а. с. 10-18).

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи унаслідок неприйняття до уваги очевидних і доведених раніше у судовому порядку фактів та безпідставної відмови у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення у справу у якості співвідповідачів Центру допомоги соціального захисту пенсіонерів «Пенсіон», ТОВ «Рента-Капітал» та ОСОБА_3 не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

По-перше, як однозначно убачається із наявних у розпорядженні суду письмових доказів, у період після укладення між сторонами 24 грудня 2014 року договору дарування і до виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року, яким квартира АДРЕСА_1 повернута у власність ОСОБА_2 (а.с.10-20), ця квартира перебувала у володінні ОСОБА_1 .

З огляду на цю обставину у контексті положень ст. ст. 216, 1212-1214 ЦК України, саме ОСОБА_1 повинна відшкодувати власнику квартири ОСОБА_2 збитки, що пов`язані із вчиненням недійсного правочину та повинна нести відповідальність за допущене нею погіршення майна.

По-друге, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року, на зміст якого посилається відповідач, не було встановлено тієї обставини, що ОСОБА_1 не проводила жодних робіт по переплануванню квартири АДРЕСА_1 . Навпаки, судом у цьому рішенні встановлено, що відповідно до технічного паспорту станом на 2016 рік убачається та підтверджено представником ОСОБА_1 , що нею було здійснене самочинне перепланування у спірній квартирі та визначити житлову площу і кількість кімнат неможливо (а.с.22, зворот; стор. 4 рішення абзац перший). Констатація судом факту ненадання ОСОБА_1 суду доказів на підтвердження проведення ремонтних робіт (а.с.22, зворот; стор. 4 рішення абзац дев`ятий) не може розцінюватися при вирішенні даного спору як встановлення судом у рішенні від 20 березня 2019 року тієї обставини, що ОСОБА_1 не здійснювала робіт по переплануванню квартири АДРЕСА_1 .

Тому аргументи апеляційної скарги про те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року встановлена відсутність доказів того, що ремонт у квартирі АДРЕСА_1 було проведено саме ОСОБА_1 , є юридично неспроможними, оскільки такі висновки районного суду зроблені в контексті заявлених вимог у справі № 761/41226/16-ц, а саме - визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 на підставі ст. 778 ЦК України.

Разом з тим, апеляційний суд констатує, що заявляючи позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ст. 778 ЦК України, остання стверджувала суду про здійснення нею у квартирі АДРЕСА_1 капітального ремонту та перепланування.

По-третє, відповідно до вимог процесуального закону залучення до участі у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача проводиться судом за правилами ст. 51 ЦПК України виключно за клопотанням позивача.

Водночас, у даних правовідносинах, ураховуючи ту обставину, що, як вже зазначено вище, майно - квартира АДРЕСА_1 , перебувало у володінні ОСОБА_1 , у суду немає жодних підстав вважати, що вона є неналежним відповідачем у даному спорі.

Ураховуючи викладене, аргументи апеляційної скарги про те, що судом не перевірено той факт, чи приймали особисту участь та яку саме Центр допомоги соціального захисту пенсіонерів «Пенсіон», ТОВ «Рента-Капітал» та ОСОБА_3 у здійснені ремонту у квартирі АДРЕСА_1 , відхиляються апеляційним судом як неприйнятні та юридично неспроможні як і доводи про те, що ремонт у квартирі АДРЕСА_1 було зроблено з особистого дозволу ОСОБА_2 , про що свідчить договір про наміри від 24 грудня 2014 року.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Цисаря Ігоря Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування вартості ремонтно-будівельних робіт, необхідних для приведення квартири АДРЕСА_1 у первісний стан, у розмірі 109 279 грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома