Справа № 212/1454/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді: Ваврушак Н.М. за участі секретаря судового засідання: Нестеренко В.В., розглянувши у відсутності сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦентральнийГЗК») на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання на виробництві 270000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 працюючи в період часу з 27.07.1987 року по 01.06.1992 рік на посаді підземного прохідника дільниці №5 шахти ім. Орджонікідзе ВО «Кривбасруда» та з 01.06.1992 року по 01.09.1997 рік на посаді підземного прохідника з правом ведення вибухових робіт дільниці №1 шахти ім. Орджонікідзе, правонаступником прав та обов`язків якої являється Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», виконував роботи в умовах важкої фізичної праці, у вимушені робочій позі та в несприятливому мікрокліматі.

Вказані шкідливі виробничі фактори на зазначених робочих місцях призвели до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання - «хронічна диско генна попереково-крижова полірадикулопатія з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом».

Згідно довідки МСЕК від25.06.1997 року позивачу вперше визначено 35% втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності.

03.07.2003 року Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому встановлено 25% втрати працездатності.

18.07.2005 року Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено 35% втрати працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності.

03.07.2007 року Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено 45% втрати працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 втратив своє здоров`я та працездатність з вини підприємства, вважає, що Відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Зазначає, що наслідком професійного захворювання являється фізичний біль, необхідність проходження лікування та оглядів експертних комісій. У зв`язку з вказаним ушкодженням здоров`я порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Розуміння безстроковості вимушених негативних змін в житті, що пов`язане з ушкодженням здоров`я, викликають у позивача негативні емоції та почуття тривоги.

Ухвалою суду від 25.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в тексті позовної заяви.

Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи. Правом подати відзив не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , працював в період з 27.07.1987 року по 01.06.1992 рік на посаді підземного прохідника дільниці №5 шахти імені Орджонікідзе ВО «Кривбасруда» та з 01.06.1992 року по 01.09.1997 рік на посаді підземного прохідника з правом ведення вибухових робіт дільниці №1 шахти імені Орджонікідзе ВО «Кривбасруда» , правонаступником якої є ПрАТ Центральний ГЗК, що відображено у правовому висновку у постанові Верховного Суду України від 06 грудня 2017 року у справі № 6-1377цс17, та у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 212/5156/15-ц (провадження № 61-1923св18).

За останнім місцем роботи ОСОБА_1 , за фактом виявленого у нього професійного захворювання проведено розслідування спеціальною комісією. За результатами проведеного розслідування складений акт «Про розслідування хронічного професійного захворювання» (Форми П-4),в якому значиться висновок про наявність у позивача профзахворювання «хронічна диско генна попереково-крижова полірадикулопатія з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом». Причиною виникнення та розвитку професійного захворювання став тривалий стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці, в тому числі, робота на підприємстві відповідача в період часу з 27.07.1987 року по 01.09.1997 рікна посаді підземного прохідника.

Згідно первинного висновку МСЕК від 25.06.1997 року ОСОБА_1 визначено 35% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності.

При повторному переогляді 03.07.2003 року, позивачу змінено розмір втрати професійної працездатності - 25%, 18.07.2005 - 35% та встановлено третю групу інвалідності, 03.07.2007 - 45% та встановлено третя групу інвалідності безстроково.

Як вбачається з медичної документації, у зв`язку з професійним захворюванням позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписними епікризами.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України рішення ЄСПЛ, від 18.07. 2006 року).

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Стаття 7 вказаного наголошує на тому, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Відповідно до ст.12 вказаного Закону - відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності у червні 1997 року, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000 гривень.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Згідно п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в порушенні функцій організму та частковій втраті професійної працездатність у ступені 45%, що вказує на зменшення наявних у позивача немайнових благ, порушення права позивача на охорону здоров`я, перенесенні фізичного болю, необхідності проходження лікування. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він обмежений в можливості виконання роботи пов`язаної з фізичним навантаженням та роботу з нахилами.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд враховує характер та тривалість спричиненої позивачу шкоди, ступінь втрати працездатності, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, а тому з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що домірним спричиненій позивачу шкоді являється відшкодування в розмірі 60000,00 гривень.

На підставі ст. 141 ЦПК України з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Керуючись ст. ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням його здоров`я, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60000,00 гривень (шістдесят тисяч грн. 00 коп.) гривень, без утримання податків, зборів та інших платежів.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 908,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , юридична адреса: 50074, м.КривийРіг, вул.Володимира Бизова, 5б.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», адреса: 50066, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область,.

Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 26.04.2021 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак