ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 643/19949/19

провадження № 22ц/818/2040/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.,

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року в складі судді Майстренка О.М.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Сичова Костянтина Володимировича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2004 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SAMDN0806, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 8 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, становить 32 101,73 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Залишаючи без задоволення позов АТ «КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_1 сплачено 16 лютого 2006 року в сумі 1000,00 грн, позов пред`явлено 03 грудня 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

26 грудня 2020 року Крилова Олена Леонідівна представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 25 жовтня 2004 року № SAMDN0806 в загальному розмірі 7 900,72 грн, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 3 164,54 грн та за процентами за користування кредиту в розмірі 4 736,18 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка відзиву на позовну заяву не подавала, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловлювала, отже у суду першої інстанції не було правових підстав для залишення позову без задоволення за відсутності заяви про застосування строку позовної давності. Крім того, в кредитному договорі від 25 жовтня 2004 року № SAMDN0806 сторонами узгоджено відсотки в розмірі 3% на місяць.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну каргу не скористалася.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 25 жовтня 2004 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SAMDN0806, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 8 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, становить 32 101,73 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В пункті 1.1.2 кредитного договору 25 жовтня 2004 року № SAMDN0806 зазначено, що базова відсоткова ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% в місяць із розрахунку 360 днів на рік.

Термін дії картки № НОМЕР_1 жовтень 2008 року.

Останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_1 здійснено 16 лютого 2006 року в сумі 1 000,00 грн.

З указаним позовом банк звернувся 03 грудня 2019 року.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (статті 256 ЦК України).

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Заяву про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 не подавала.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Із письмових пояснень Полфьорової Яни Володимирівни представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що станом на 31 жовтня 2008 року заборгованість за кредитним договором від 25 № SAMDN0806 становить суму в загальному розмірі 7 900,72 грн, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 3 164,54 грн та за процентами за користування кредитом в розмірі 4 736,18 грн (з урахуванням базової процентної ставки 3% на місяць (36% на рік, 0,1% на день), яка відповідачкою не спростована та яку банк просив стягнути з ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, правових підстав для залишення позову АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення у суду першої інстанції не було.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 жовтня 2004 року № SAMDN0806 в загальному розмірі 7 900,72 грн, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 3 164,54 грн та за процентами за користування кредитом в розмірі 4 736,18 грн підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви в розмірі 1 921,00 грн, за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 881,50 грн (а. с. 27, 48).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 4 802,50 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від від 25 жовтня 2004 року № SAMDN0806 в загальному розмірі 7 900,72 грн (сім тисяч дев`ятсот грн 72 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, б. № 1-Д, , рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299) 4 802,50 грн (чотири тисячі вісімсот дві грн 50 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.В.Маміна

В.Б.Яцина