ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
УХВАЛА

20 квітня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особи, які подали апеляційні скарги ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відмову від позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Під час розгляду справи в судовому засіданні сторони дійшли згоди та звернулись із заявою про затвердження мирової угоди, надавши підписану мирову угоду.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно з якою:

- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 30 вересня 2013 року у розмірі 1 665 624,24 грн, що станом на 18 грудня 2015 року відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 70 938,00 дол. США, звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв. м, житловою площею 52,7 кв. м, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1 , за вартістю предмета іпотеки згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 200 300,00 грн;

- зобов`язання ОСОБА_2 за договором позики від 30 вересня 2013 року перед ОСОБА_1 виконані у повному обсязі, сторони жодних майнових претензій з приводу цього договору позики одна до одної не мають.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що умови мирової угоди не суперечать вимогам закону, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, а сама угода укладена в межах цивільної і процесуальної дієздатності осіб.

17 квітня 2019 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року та просив скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від позову, прийнято його відмову від позову. Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року про визнання мирової угоди визнано нечинною, провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 04 березня 2020 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 ; ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2019 року про відкриття провадження у справі та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року скасовано, а справу передано до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про поновлення строку на апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року про визнання мирової угоди.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 не навів достатніх підстав вважати, що цим судовим рішенням вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, крім того, апеляційна скарга подана після спливу річного строку з дня постановлення ухвали суду першої інстанції за відсутності обставин, визначених пунктами 1 і 2 частини другої статті 358 ЦПК України, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 ; ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2020 року скасовано, справу передано до апеляційного суду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

17 липня 2019 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про відмову від позову.

Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 підтримав свою заяву про відмову від позову та просив її задовольнити.

Заслухавши учасників справи, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про відмову від позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Разом з тим статтею 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 було подано позов до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, під час розгляду якого сторони уклали мирову угоду. Під час перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку ОСОБА_1 відмовився від позову.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що на даний час мирова угода, укладена між сторонами та затверджена ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року, вже виконана, спірне майно відчужене на підставі договорів купівлі-продажу та наданий час перебуває в іпотеці третіх осіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відмова ОСОБА_1 від позову свідчить про зловживання ним процесуальними правами, а у разі її задоволення будуть порушені права третіх осіб, які набули право власності та обтяження на спірне нерухоме майно.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що у прийнятті відмови ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Керуючись статтями 206, 373 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

у прийнятті відмови ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

Повний текст ухвали складений 23 квітня 2021 року.