Справа № 523/2137/16-ц
Провадження №2/523/2205/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а зі сторони АДРЕСА_2 ,шляхом виселення з приміщень домоволодіння, зазначених в технічному паспорті від 08.11.2012 р. у житловому будинку літ. "Б" з приміщень :6-1 - коридор, площею 2,6 кв.м, 6-2- санвузол, площею 2,3 кв.м, 6-3 - коридор площею 8,0 кв.м,6-4 - житлова площею 13,4 кв.м,загальною площею 35,6 кв.м, сараю літ. «Д».

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказував на те, що йому на праві приватної власності, за нотаріально посвідченим договором дарування від 04 листопада 2003 р., належить 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності позивача зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 27 грудня 2012р. за реєстраційним номером 19379921, номер запису 5990 в книзі: 144доп-15, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Вищевказану нерухомість позивач придбав у ОСОБА_7 яка, в свою чергу, отримала це майно у свою власність від ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором дарування від 30 жовтня 2002р..

Попередній власник 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ) - відповідач ОСОБА_3 та члени його родини - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без жодних правових підстав й досі зберігають там свої речі.

Крім того, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011 року зобов`язано відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні власністю, а саме 14/100 частинами домоволодіння АДРЕСА_3 .

Однак відповідачі до теперішнього часу рішення не виконали, у зв`язку з чим, перешкоджають позивачу користуватись майном.

23 лютого 2016 р. у справі відкрито провадження та призначено до розгляду.

23 травня 2016р зупинено провадження у справі до вирішення справи № 523/17040/13-ц.

13 березня 2017р провадження поновлено.

01 серпня 2018 р закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивач в засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності, вимоги підтримує. Раніше в засіданні його представник також підтримувала вимоги з підстав вказаних в позові.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову вважає його незаконним, направленим на позбавлення прав відповідача на житло.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в засідання не з`явилися.

Раніше в засіданні відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, вказувала на те, що нею разом з чоловіком було здійснено будівництво кімнат, збільшена площа, договір від 30 жовтня 2002 року є незаконним, укладений з порушенням вимог закону, в матеріалах технічної документації багато помилок. ЇЇ сім`я займає кімнати в будинку літ. «Б» : 6-1 - коридор, 6-2- санвузол, 6-3 - коридор, 6-4 - житлова та 6-5 -кухня.

В матеріалах справи є заяви позивача та відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про розгляд справи в їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 просила відкласти розгляд справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_3 .. Однак їх неявка визнана з неповажних причин, оскільки як на минуле засідання так і в засідання 29.04.2021 р. не було представлено підтверджуючого доказу про наявність захворювання, що розцінено судом як затягування процесу. При цьому судом враховано, що відповідачі вже надали свої пояснення і в засіданні приймає участь представник відповідача.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 04 листопада 2003 року, належить на праві власності 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а зі сторони АДРЕСА_2 , яке складалось в цілому з трьох кам`яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м.

Право власності позивача зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 27 грудня 2012 року.

Вищевказану нерухомість позивач придбав у ОСОБА_7 , яка, в свою чергу, отримала це майно у свою власність від ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором дарування від 30 жовтня 2002 року.

За договором від 30 жовтня 2002 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_7 прийняла в дар 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а зі сторони АДРЕСА_2 , яке складалось в цілому з трьох кам`яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 83,26 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011 року було зобов`язано відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні власністю, а саме 14/100 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 , а зі сторони АДРЕСА_2 .

Судом також відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів дарування від 30 жовтня 2002 року та від 04 листопада 2003 року.

Відповідно до наявної у справі технічної документації проведена відповідачем ОСОБА_3 у 1983 році реконструкція будинку по АДРЕСА_1 не призвела до збільшення його частки у праві власності на це домоволодіння. Згідно з рішенням міжвідомчої комісії Ленінської райради народних депутатів від 01 вересня 1983 pоку та від 19 травня 1983 pоку, наявних у матеріалах справи, реконструкція полягала у переобладнанні кухні в жиле приміщення, зменшення площі жилих приміщень та зведення прибудови до кухні і санвузла загальним розміром 5,60 х 1, 65 кв. м. Проведена ОСОБА_3 реконструкція була затверджена рішеннями райвиконкому Ленінської райради від 20 травня 1983 року № 229 та від 02 вересня 1983 року № 408.

Згідно з відомостями КП «БТІ» ОМР, вказаними в листі від 14.05.2015 р. №455181.93, 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а зі сторони АДРЕСА_2 складається у житловому будинку літ «Б» з приміщень :6-1 - коридор, площею 2,6 кв.м, 6-2- санвузол, площею 2,3 кв.м, 6-3 - коридор площею 8,0 кв.м,6-4 - житлова площею 13,4 кв.м, 6-5 кухня, площею 8 кв.м,,загальною площею 35,6 кв.м, житловою площею 13,4 кв.м, сараю літ. «Д», Ѕ огорожі №1,1/2 вимощення І.

Як вбачається із змісту договорів від 30 жовтня 2002 року та від 04 листопада 2003 року ОСОБА_3 відчужував ОСОБА_7 частину домоволодіння яке складалось в цілому з трьох кам`яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 83,26 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м, а ОСОБА_7 дарувала таку ж 14/100 частину яке складалось в цілому з трьох кам`яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м.

Отже, збільшення житлової площі по всьому домоволодінню, відображених в договорі відбулося після укладення договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , і не має відношення до відповідача.

Як свідчить технічний паспорт від 08.11.2012 р. і підтверджено відповідачкою в засіданні, в користуванні відповідача, як попереднього власника 14/100 частин домоволодіння, та його родини, знаходяться приміщення у житловому будинку літ «Б» : 6-1 - коридор, площею 2,6 кв.м, 6-2- санвузол, площею 2,3 кв.м, 6-3 - коридор площею 8,0 кв.м,6-4 житлова, площею 13,4 кв.м, 6-5 кухня, площею 8 кв.м.

Згідно з нормами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За вимогами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як закріплено нормами ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно до вимог частини першої ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Нормами ст.150 ЖК УРСР також закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з вимогами ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, судом встановлено, що відповідачі займають приміщення, які входять до 14/100 частини домоволодіння належних на праві власності позивачу, без відповідних правових підстав, оскільки 30 жовтня 2002 року відбулося відчуження вказаної частини домоволодіння відповідачем ОСОБА_3 , а для відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право на проживання було похідним від права власника,тому вони створюють перешкоди ОСОБА_2 в реалізації права власності на користування належним майном на свій розсуд.

Враховуючи встановлені обставини та вказані норми, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними, а порушені права підлягають захисту шляхом виселення відповідачів з зайнятих приміщень.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 552 грн. у рівних частинах з кожного.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,89, 258-259, 263-265, 268, 273, 354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити .

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні, належних на праві власності 14/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а зі сторони АДРЕСА_2 , шляхом виселення з приміщень домоволодіння, зазначених в технічному паспорті від 08.11.2012 р. у житловому будинку літ. "Б" з приміщень :6-1 - коридор, площею 2,6 кв.м, 6-2- санвузол, площею 2,3 кв.м, 6-3 - коридор площею 8,0 кв.м,6-4 - житлова площею 13,4 кв.м,загальною площею 35,6 кв.м., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 в рівних частинах судовий збір у розмірі 552 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 07.05.2021 р.