ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9838/20Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/194/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката

Майки М.Б., представника відповідача

ОСОБА_2 - адвоката Боднар О. В.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року та ОСОБА_2 на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від від 27 листопада 2020 року, постановлені суддею Ромазаном В.В. у цивільній справі № 607/9838/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про зміну способу стягнення та розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів, в обґрунтування якого вказав, що на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2020 року він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 22 180 грн. Вважає визначений судом розмір аліментів таким, що значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та призведе до утримання відповідачки. Вказує, що постійно забезпечує дитину одягом, технічними засобами та іншими матеріалами, а відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, тому повинна утримувати себе самостійно. З урахуванням того, що при визначенні судом аліментів не було в сукупності оцінено доходи сторін, не співставлені визначений розмір аліментів із прожитковим мінімумом, встановленим державою для дитини відповідного віку, а визначена судом до стягнення у вигляді аліментів частка від його заробітку є значною та призводитиме до фактичного збагачення відповідача, в той час як остання, будучи засновником компанії DenTer та отримуючи фактично щомісячний дохід у розмірі 30 000 грн взмозі утримувати себе самостійно; приймаючи факт зайняття ним посади члена Ради НБУ, що вимагає значних витрат та обмежує додаткові можливості заробітку; беручи до уваги зміни до державного бюджету, які передбачають норму про зниження зарплат, а також враховуючи інші обставини, що впливають на визначення розміру аліментів, такі як: факт добровільного зайняття ним благодійною діяльністю у вигляді здійснення відрахувань з отримуваної винагороди на підтримку армії (понад 350 000 грн за 3, 5 роки), на боротьбу з коронавірусною інфекцією (40 000 грн); факт перебування на утриманні непрацездатних батьків, які потребують постійного медичного догляду; факт наявної у нього потреби в додатковому медичному догляді в зв`язку з перенесеною травмою; факт здійснення ним витрат з утримання усього спільного майна подружжя, вважає наявними правові підстави для визначення аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь доньки, у твердій грошовій сумі та зменшення розміру таких до 10 000 грн щомісячно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

18 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в справі № 607/9838/20, в обґрунтування якої вказала, що 13 листопада 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про зміну розміру аліментів, відмовлено у повному обсязі. У відзиві на позов нею заявлялося про орієнтований розмір понесених судових витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 10 000 грн, докази чого будуть надані пізніше. З урахуванням здійсненої нею 16.11.2020 року оплати виконаних послуг адвоката у розмірі 10 000 грн за договором від 17.07.2020 року, укладеним з Адвокатським об`єднанням Твій адвокат, просила вказані витрати стягнути з позивача ОСОБА_1 на її користь.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 21 жовтня 2020 року, вважаючи його незаконним, необґрунтованим; прийнятим з невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом при призначенні аліментів не було в сукупності оцінено доходи сторін, не співставлено визначений розмір аліментів зі встановленим державою для дитини відповідного віку прожитковим мінімумом. З урахуванням того, що стягнутий судом розмір аліментів значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, вважає, що лише на нього буде покладено обов`язок з повного утримання доньки.

Наголошує, що він постійно забезпечує дитину одягом, технічними засобами та іншими матеріалами.

Вважає визначену судом частку від його заробітку, яка підлягає стягненню на користь відповідача, значною і такою, що призводитиме до її фактичного збагачення та утримання, в той час як остання взмозі утримувати себе самостійно та не потребує сторонньої грошової допомоги.

Крім того, звертає увагу на ненадання судом належної правової оцінки обставинам, що свідчать про мінливість його доходу та полягають у необхідності здійснення ним значних витрат у зв`язку з займаною посадою члена Ради НБУ та ризиками внесення змін до Державного бюджету, що передбачають зниження зарплат і винагород до 10 мінімальних заробітних плат, а також іншим обставинам, які відповідно до вимог закону впливають на розмір аліментів, а саме: фактам добровільного зайняття ним благодійною діяльністю у вигляді здійснення відрахувань з отримуваної винагороди на підтримку армії (понад 350 000 грн за 3, 5 роки), на боротьбу з коронавірусною інфекцією (40 000 грн); перебування на утриманні непрацездатних батьків, які потребують постійного медичного догляду; наявної у нього потреби в додатковому медичному догляді в зв`язку з перенесеною травмою; здійснення ним витрат з утримання усього спільного майна подружжя.

У своєму відзив ОСОБА_2 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її необґрунтованою, а рішення суду законним та прийнятим у відповідності до норм права.

Вважає вірними висновки суду в частині недоведеності позивачем визначених Сімейним кодексом України підстав для зміни розміру аліментів у частині як способу їх стягнення, так і їх розміру. При цьому, посилається на ненадання ОСОБА_1 належних доказів про зміну його матеріального чи сімейного стану, або стану здоров`я, а також доказів нецільового використання нею аліментів на утримання їх дочки.

Що стосується додаткових обставин, які, на думку позивача, підлягають врахуванню під час визначення розміру аліментів (таких як, політична вразливість позивача, корислива зацікавленість її у розлученні та призначенні великого розміру аліментів, неправомірна підприємницька діяльність з її боку та інші), вважає такі припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Звертає увагу на те, що вона є найманим працівником, регулярно отримує дохід у вигляді заробітної плати та утримує себе самостійно.

Також зазначає, що 15.09.2020 року нею відкрито на користь дочки ОСОБА_3 у АТ АБ РадаБанк депозитний рахунок, на який частково будуть перераховуватися аліменти в тій частині, яка залишиться після покриття щомісячних побутових потреб дитини.

Крім цього, вважає, що саме наявний спосіб стягнення аліментів у частці від доходу, а не в твердій грошовій сумі, належним чином захистить права позивача за умови застосування законом будь-яких обмежень щодо розміру його заробітної плати, в той час як факти перерахування ним впродовж останніх 3,5 років 350 000 грн на потреби армії та 40 000 грн у благодійних фонд боротьби з коронавірусною інфекцією додатково доводять спроможність позивача сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі, що раніше був стягнутий судовим наказом.

З урахуванням вимог абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України, що передбачає можливість зміни визначеного судовим рішенням способу стягнення аліментів лише за позовом одержувача аліментів, вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 , який є платником аліментів, у цій частині.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення, вважаючи його прийнятим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та ухвалити нове, яким стягнути з позивача ОСОБА_1 на її користь 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ні судом в додатковому рішенні, ні ОСОБА_1 в його запереченнях не міститься вказівки на конкретні розрахунки відповідача щодо розміру судових витрат, з якими суд чи позивач не погоджуються, а лише вживаються загальні формулювання щодо реальності та розумності адвокатських послуг.

Натомість, вважає, що нею надані належні та достатні докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання професійної правничої допомоги № 30 від 17.07.2020 року; Акт виконаних робіт від 16.11.2020 року на суму 10 000 грн; квитанцію № 0.0..1 від 16.11.2020 року на суму 10 000 грн.

Звертає увагу, що в Акті виконаних робіт міститься чіткий перелік виконаних її адвокатом робіт із зазначенням дати їх виконання, витраченого часу та їх вартості, а витрачений час на роботи з правничої допомоги повністю відповідає стандартам надання правничої допомоги й ці показники не можна вважати перевищеними.

Також, звертає увагу на ненадання судом належної правової оцінки вимогам п. 4.3 Договору про надання правової допомоги від 17.07.2020 року, яким визначено обов`язок сплати клієнтом Адвокатському об`єднанню гонорару в розмірі 10 000 грн у вигляді фіксованої суми, яка з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.12.2020 року в справі № 640/18402/19, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції в додатковому рішенні на факт відмови в задоволенні позову, як на підставу для зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки завдання її адвоката полягало в тому, щоб захищаючи її права добитися саме відмови у задоволенні позовних вимог.

У своєму відзиві позивач ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи додаткове рішення законним і таким, що підлягає залишенню без змін.

Посилається на завищення та неспівмірність заявленого відповідачем розміру витрат на правову допомогу, оскільки дана справа є незначної складності, не викликає суспільного інтересу, її розгляд здійснювався в розумні (короткі) строки.

Вказує, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на адвоката, посилаючись при цьому на постанову Верховного Суду від 24.10.2019 року в справі № 905/1795/18.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свою скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній, відносно апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Боднар О.В. у судовому засіданні відносно задоволення апеляційної скарги позивача заперечила з підстав, зазначених у поданому відзиві; свою апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на викладені у ній доводи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судом встановлено, що з 10 вересня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 травня 2020 року, розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_5 (а.с. 8).

Таким, що набрав законної сили судовим наказом судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 квітня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Даний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Тернопільському міському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ (а.с. 22-24).

Позивач ОСОБА_1 за основним місцем роботи займає посаду завідувача кафедри Тернопільського національного економічного університету, де за 2018 рік отримав дохід у розмірі 239 320, 45 грн, за 2019 рік - 249 116, 93 грн, а за перші чотири місяці 2020 року 74 742, 06 грн (а.с. 11-13).

Також, позивач отримує дохід від діяльності в Національному Банку України. Загальна сума доходів позивача ОСОБА_1 за 2019 рік і станом на 25.02.2020 року складає 1 763 579, 3 грн (а.с. 15).

Батьки ОСОБА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є пенсіонерами (а.с. 19, 44).

Окрім пенсії за віком, яку отримує батько позивача, останній також з 02.01.2019 року є працівником ТОВ «Хмельницькенергозбут», дохід його за період з 02.01.2019 року до 31.05.2020 року в даному Товаристві склав 154364,34 грн (а.с. 45).

Станом на 01.08.2020 року за ОСОБА_1 рахується переплата з примусового стягнення аліментів у розмірі 14 605,76 грн. У червні-липні 2020 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліментів на загальну суму 104 325, 76 грн за період з квітня до липня 2020 року з розрахунку ј частки усіх доходів боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, що складає 22 180 грн щомісячно (а.с. 63).

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вказаної норми права дає можливість дійти висновку, що підставами для зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня становить 2218 грн., з 01 липня 2318 грн., з 01 грудня 2 395 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав (зміни його матеріального та сімейного стану, погіршення стану здоров`я, необхідності утримання батьків) для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахуванням вимог закону, що регулює спірні правовідносини та відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. Встановивши, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю (відповідачем ОСОБА_2 ), яка здійснює за нею догляд та піклування та на користь якої судовим наказом від 22.04.2020 року стягнуто аліменти в розмірі ј частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно з передбаченими законом обмеженнями як щодо мінімального, так і щодо максимального розміру аліментів, а відповідач на надав суду належних, допустимих і достатніх доказів зміни свого матеріального становища, сімейного становища чи стану здоров`я в бік погіршення чи наявності інших обставин, які б вплинули на розмір призначених судом аліментів, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині неврахування судом при винесенні наказу про стягнення аліментів наявності на його утриманні непрацездатних батьків-пенсіонерів, які потребують постійного медичного догляду, і ненадання належної правової оцінки вказаній обставині, а також обставині наявності у нього самого потреби в медичному догляді в зв`язку з перенесеною травмою колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів, які підтверджують вказані обставини. Натомість, підтверджені документально факти отримання батьками пенсії за віком, а батьком позивача поряд із пенсією ще й заробітної плати в ТОВ «Хмельницькенергозбут», розміри яких не є мінімальними в сукупністю з тим щомісячним доходом, який отримує сам позивач, і який є значним, дають колегії суддів підстави зробити висновок про те, що наявність у позивача батьків-пенсіонерів не впливає на розмір аліментів, визначений судом шляхом прийняття відповідного судового наказу.

З урахуванням того, що позивач не є суб`єктом (одержувачем аліментів), який у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України наділений правом звернення з позовом до суду про зміну способу стягнення аліментів, відхиляє колегія суддів і доводи його апеляційної скарги в частині мінливості його доходу з посиланням наявність значних витрат у зв`язку з зайняттям відповідальної посади в державі (члена Ради НБУ) та внесення змін до Державного бюджету щодо обмеження його заробітної плати 10-ма мінімальними зарплатами. Крім цього, саме з урахуванням того, що аліменти з позивача стягуються в частці від доходу, за умови зменшення розміру його доходу шляхом встановлення відповідних обмежень на законодавчому рівні, автоматично зменшиться й розмір стягуваних з нього аліментів.

Відхиляються колегією суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки факту сплати ним благодійних внесків для підтримки армії та у фонд боротьби з коронавірусною інфекцією, як обставин, що впливають на розмір стягуваних судом аліментів, оскільки, по-перше, вказані обставини не передбачають наявності у позивача відповідного обов`язку (на відміну від утримання дитини), по-друге, факти перерахування вищевказаних благодійних внесків протягом останніх 3,5 років, на думку колегії суддів, є додатковим доказом можливості сплати ним аліментів у визначеному судом розмірі.

Підлягають відхиленню колегією суддів і доводи апеляційної скарги позивача в частині ненадання судом належної правової оцінки й розміру аліментів, що з урахуванням стягнутої судом частки (ј) складає 22 180 грн щомісячно, є значним і призводитиме до фактичного збагачення відповідача, в той час як остання взмозі утримувати себе самостійно та не потребує сторонньої грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 не надано належних, допустимих і достатніх доказів нецільового використання відповідачем ОСОБА_2 отриманих на дочку ОСОБА_3 аліментів.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги позивача в частині не співставлення визначеного судом розміру аліментів зі встановленим державою для дитини відповідного віку прожитковим мінімумом та ненадання належної правової оцінки факту значного перевищення розміру аліментів над прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку, внаслідок чого лише на нього буде покладено обов`язок з повного утримання доньки, оскільки, по-перше, сам по собі факт встановлення на законодавчому рівні відповідного прожиткового мінімуму для дитини певного віку не свідчить про те, що такий розмір аліментів здатний забезпечити належну реалізацію визначеного ст. 27 Конвенції ООН про права дитини права останньої на необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку рівень життя, в той час як саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а по-друге, не свідчить, що розмір стягуваних аліментів повинен бути наближеним до розміру прожиткового мінімуму, так як обставини, що впливають на розмір аліментів встановлені ст. 182 СК України й серед таких обставин відсутнє будь-яке посилання на співвідношення розміру призначуваних судом аліментів до відповідного розміру прожиткового мінімуму. Разом із тим, судовий наказ, на підставі якого проводиться стягнення аліментів з позивача містить посилання на крайні межі розміру стягуваних аліментів, максимальна межа яких не повинна перевищувати 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Не зважаючи на те, що обрахований відповідно до отриманих позивачем доходів розмір ј частки перевищує 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, стягнення аліментів з нього проводиться з урахуванням змісту вищевказаного судового наказу, а розмір отриманих ОСОБА_1 щомісячних доходів дозволяє йому проводити сплату аліментів у сумі, що відповідає максимальній межі таких, визначеній у судовому наказі. Що стосується доводів позивача в частині покладення лише на нього обов`язку з утримання доньки, то такі доводи на думку колегії суддів є необґрунтованими з урахуванням тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 також працює та отримує за переконанням самого ж позивача немалі фактичні доходи, про що ним неодноразово наголошувалось як у заявах по суті в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі.

Безпідставними й такими, що підлягають відхиленню колегією суддів є твердження представника апелянта ОСОБА_1 в частині, що відкритий відповідачем на ім`я доньки розрахунковий рахунок у банку свідчить про наявність залишку зі сплачених ним аліментів згідно судового наказу, оскільки сам по собі факт відкриття відповідачем такого рахунку на випадок можливості перерахування певних сум аліментів, що залишатимуться невикористаними за умови ненадання позивачем належних і допустимих доказів про розміри сум, що знаходяться на такому рахунку, на думку колегії суддів не є достатнім для висновку, що стягнутих судом на підставі відповідного наказу аліментів забагато для забезпечення відповідачем передбаченого законом обов`язку з утримання доньки.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що рішення суду в даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, судом дана належна оцінка наявним у матеріалах справи доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення в даній справі.

Вирішуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від від 27 листопада 2020 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що під час судових дебатів, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Боднар О.В. відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявлено про намір подати у визначені законом строки з дня винесення рішення суду доказів на підтвердження витрат відповідачки, які остання понесла, або повинна буде понести на правову допомогу, що стверджується протоколом судового засідання від 13.11.2020 року (а.с. 105 на звор.).

18.11.2020 року на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_2 адвокатом Боднар О.В. надано копію Договору № 30 про надання правової допомоги від 17 липня 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням Твій адвокат (а.с. 119), Акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги № 30 від 17.07.2020 року на суму 10 000 грн (а.с. 120) та квитанцію № 0.0..1 від 16.11.2020 року на суму 10 000 грн (а.с. 118).

За умовами укладеного 17 липня 2020 року між ОСОБА_4 та адвокатським об`єднанням «Твій Адвокат» в особі керуючого адвоката Боднар О.В. договору № 30 про надання правової допомоги, адвокатське об`єднання зобов`язалось надати правову допомогу відповідачу в даній справі, а замовник зобов`язаний оплатити надані послуги в порядку та строки, обумовлені в указаному договорі (а.с. 119).

З підписаного між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_2 16.11.2020 року Акта виконаних робіт (до договору про надання правничої допомоги № 30 від 17.07.2020 року), вбачається, що адвокатом Боднар О.В. виконано наступні роботи: консультація адвоката за 17.07.2020 року, 14.10.2020 року, 01.11.2020 року, 12.11.2020 року (загалом 4 год.) 2 000 грн; роз`яснення клієнту процесуальних прав та обов`язків учасника справи відповідно до ст. 43 ЦПК України (1 год.) 500 грн; підготовка трьох адвокатських запитів до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради (1,5 год.) 750 грн; аналіз актуальної судової практики у подібних справах та підготовка правової позиції для ведення справи (2 год.) 1 000 грн; підготовка відзиву на позовну заяву (4 год.) 2 000 грн; підготовка клопотань про приєднання доказів (1 год.) 500 грн; підготовка заяви свідка 13.11.2020 року (2,5 год) 1 250 грн; участь в судовому засіданні 11.08.2020 року, 15.10.2020 року, 02.11.2020 року, 13.11.2020 року (4 год.) 2 000 грн. Всього 10 000 грн. (а.с. 120).

Згідно наявної в матеріалах справи квитанції № 0.0..1 від 16.11.2020 року, ОСОБА_2 за надання правничої допомоги сплатила кошти в сумі 10 000 грн. (а.с. 118).

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19).

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на правову допомогу, суд виходив з того, що з урахуванням поданих позивачем ОСОБА_1 заперечень щодо стягнення таких витрат, що стосуються неспівмірності останніх складності справи, обсягу виконаних робіт; витраченому адвокатом часу на виконання таких робіт, а також з урахуванням ціни позову та факту відмови судом у задоволенні позову ОСОБА_1 , вимог розумності та справедливості стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений без урахування вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Згідно вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Дійшовши висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача 3 000 грн витрат на правову допомогу, суд першої інстанції у своєму рішенні не навів відповідного обґрунтування свого висновку, що стосується необхідності зазначених витрат з урахуванням змісту укладеного між відповідачем і адвокатом Боднар О. В. договору та акту виконаних робіт, а лише обмежився загальними фразами щодо врахування заперечень позивача, ціни позову, вимог розумності та справедливості при стягненні таких.

Беручи до уваги акт виконаних робіт, на думку колегії суддів, не можна визнати необхідними та обґрунтованими виконані адвокатом Боднар О.В. роботи тривалістю 1 год. й відповідно витрати клієнта в сумі 500 грн, пов`язані з роз`ясненням процесуальних прав та обов`язків учасника справи відповідно до ст. 43 ЦПК України, оскільки діючий ЦПК не вимагає роз`яснення процесуальних прав і обов`язків стороні, інтереси якої в судовому засіданні представляє адвокат, що в даному випадку мало місце по відношенню до відповідача ОСОБА_2 , яка жодного разу не була присутня в судових засіданнях, а її інтереси представляла адвокат Боднар О.В.

Також, відсутні підстави для визнання обґрунтованими й витрат відповідача в сумі 1 000 грн, пов`язаних з необхідністю адвокатом аналізу актуальної судової практики у подібних справах та підготовкою правової позиції для ведення справи, на що передбачалася витрата часу в межах 2 год., оскільки вказані дії за своїм змістом є лише частиною дій з підготовки адвокатом відзиву на позовну заяву, з приводу чого в акті виконаних робіт зазначено окремий час для такої підготовки 4 год. та вартість робіт 2 000 грн, які, на думку колегії суддів, адекватні як складності даної справи, так і об`єму складеного адвокатом відзиву, а також - кваліфікації адвоката, що представляє інтереси відповідача.

Завищеними, й такими, що не можна визнати обґрунтованими, колегія суддів вважає й зазначені адвокатом відповідача у вищезгаданому акті роботи в частині надання 4-х консультацій (17.07.2020 року, 14.10.2020 року, 01.11.2020 року, 12.11.2020 року загальною тривалістю 4 год та загальною вартістю 2 000 грн), оскільки ні складність даної справи, а ні той факт, що відповідач жодного разу не брала участі в судових засіданнях, не вимагали надання адвокатом аж чотирьох консультацій перед кожним судовим засіданням тривалістю по годині. Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин обґрунтованими слід визнати витрати відповідача щодо надання єдино необхідної консультації адвокатом тривалістю 1 год (враховуючи складність даної справи) та вартістю 500 грн.

Що стосується решти витрат, то враховуючи наявність у справі трьох адвокатських запитів до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, на складання яких адвокатом затрачено 1, 5 год вартістю 750 грн; письмового відзиву на позовну заяву, на складання якого адвокатом затрачено 4 год вартістю 2 000 грн; клопотань про приєднання доказів, на складання яких затрачено 1 год. вартістю 500 грн; заяви свідка 13.11.2020 року, складання якої вимагало 2,5 год часу вартістю 1 250 грн; участь адвоката в судових засіданнях 11.08.2020 року, 15.10.2020 року, 02.11.2020 року, 13.11.2020 року, на що було затрачено 4 год. вартістю 2 000 грн, консультацію адвоката тривалістю 1 год. та вартістю 500 грн, колегія суддів вважає реально необхіними та обґрунтованими витрати відповідача ОСОБА_2 на правничу допомогу на загальну суму 7 000 грн, й у зв`язку з цим - вимоги апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом зміни оскаржуваного додаткового рішення та збільшення розміру витрат, що підлягають стягненню на правову допомогу.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в частині ненадання судом належної правової оцінки вимогам п. 4.3 Договору про надання правової допомоги від 17.07.2020 року, яким визначено обов`язок сплати клієнтом Адвокатському об`єднанню гонорару у вигляді фіксованої суми в розмірі 10 000 грн, яка з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.12.2020 року в справі № 640/18402/19 не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, колегія суддів відхиляє, як такі що суперечать вимогам ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої гонорар адвоката, є, у тому числі, предметом розподілу витрат на правничу допомогу; розмір таких витрат підтверджується відповідними доказами й повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом виконаних послуг та наданих робіт тощо; як такі, що суперечать вимогам п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає обов`язок врахування судом, у тому числі, обґрунтованості таких витрат та їх пропорційності до предмета спору, а також як такі, що суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) у справі з подібними правовідносинами, яка має перевагу в застосуванні над висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.12.2020 року в справі № 640/18402/19.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати у доповненні або в зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї постанови № 12 від 24.10.2008 року Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку, апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема, у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції при прийнятті додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, що стосуються розміру такої, не відповідають наявним у справі доказам, а в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що обґрунтованими та співмірними є витрати на правову допомогу, надану відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Боднар О.В. в сумі, що складає 7 000 грн, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення від 27 листопада 2020 року в даній справі підлягає зміні шляхом стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п.п. 1, 2; 375 ч. 1; 376 ч. 1 п. 3; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1; 390 ч.ч. 1 п. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення до 30 березня 2021 року.

Головуючий

Судді