єдиний унікальний номер справи 531/481/21
номер провадження 2/531/258/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участі секретаря судового засідання Клименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь 24000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач звернулася до відповідача з запитом про надання публічної інформації про наявність на території м.Карлівка вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель та споруд з орієнтирами розташування. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 440/6700/20, визнано протиправною бездіяльність ВК Карлівської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 15.10.2020, визнано протиправною бездіяльність ВК Карлівської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 від 15.10.2020 на отримання публічної інформації, зобов`язано ВК Карлівської міської ради надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 15.10.2020 на отримання публічної інформації. Протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, що полягає у стражданні та приниженні, які зазнала позивач внаслідок протиправних дій відповідача. Позивач відчула ряд негативних емоцій, переживання. Внаслідок порушення прав позивача суб`єктом владних повноважень, позивач мала погане самопочуття, пригнічений настрій, порушення сну. Також позивач зазначає, що завдана моральна шкода, полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності, оскільки їй довелося присвятити багато часу, енергії та сил на захист її порушеного права. Внаслідок неправомірних дій відповідача, було порушено нормальні життєві зв`язки позивача з партнерами, друзями, він став менше уваги приділяти друзям, сім`ї, родичам. Також поральні страждання підсилювалися у зв`язку з тим, що позивач є інвалідом ІІ групи.

Ухвалою від 11.03.2021 було відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

У позові позивач просить суд здійснювати розгляд справи без участі сторін.

Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

26.03.2021 від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, у якій вважають не підтвердженим розмір завданої моральної шкоди позивачу, зазначають про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача, на які посилається позивач, як на причину погіршення стану його здоров`я. У задоволенні позову просять відмовити.

Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних письмових матеріалів та доказів.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, судом встановлені наступні обставини та відповідні висновки.

Згідно ч.2 ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про інформацію» визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі №440/6700/20 за позовом ОСОБА_1 до ВК Карлівської міської ради Полтавської області про визнання бездіяльністю протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправною бездіяльність ВК Карлівської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 15.10.2020, визнано протиправною бездіяльність ВК Карлівської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 від 15.10.2020 на отримання публічної інформації, зобов`язано ВК Карлівської міської ради надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 15.10.2020 на отримання публічної інформації. Дане рішення набрало законної сили(а.с.9-12).

Позивач, у встановлений законодавством строк від відповідача відповіді на запит на публічну інформацію не отримала, тому звернулася до суду з даним позовом про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статями 12,81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом, у визначених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю ВК Карлівської міської ради, у зв`язку з ненаданням, на запит позивач, у встановлений законом строк, публічної інформації про наявність на території м.Карлівка вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель та споруд з орієнтирами розташування.

Позивач є інвалідом ІІ групи з дитинства, безтерміново, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК (а.с.13). У довідці маються рекомендації: спостереження у психіатра, проведення постійного психофармакологічного лікування, психотерапія і психокорекція.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що, «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Системний аналіз відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року ( справа № 464/3789/17). Зокрема, зазначено, що відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв?язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 24 березня 2020 року, справа № 818/607/17).

Приймаючи до уваги вище викладене, суд вважає, що судовим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 440/6700/20 встановлено наявність неправомірних дій з боку відповідача, що в свою чергує, дає підстави для вирішення питання про стягнення моральної шкоди.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди позивачу суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем у 24000грн. є значно завищеним, не відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості.

Отже, визначаючи співмірність розміру відшкодування, спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається із заявлених вимог, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи розмір завданої їй моральної шкоди, не підтвердила співмірність заявленої до стягнення суми засадам розумності та справедливості, а виходив лише із мінімального розміру заробітної плати.

При цьому, суд вважає, що визначення заподіяної моральної шкоди шляхом застосування мінімального розміру заробітної плати, вимогами закону, який підлягає застосуванню не передбачено.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст.13 вказаного Закону підлягає застосуванню в спеціальних випадках, передбачених цим Законом. Отже, в даному випадку вказана норма не підлягає застосуванню, тому відсутні підстави визначати розмір моральної шкоди, посилаючись лише на розмір мінімальної заробітної плати.

Враховуючи вище викладене, суд не погоджується із доводами позивача, що моральна шкода у даному випадку повинна визначається щомісячно, виходячи із мінімального розміру заробітної плати як одиниці соціальної гарантії. Такі доводи не підкріплені відповідним законодавчим підґрунтям, тому не підлягають задоволенню судом.

Суд враховує, що на разі відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з врахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася із запитом до відповідача про надання публічної інформації про наявність на території м.Карлівка вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель та споруд з орієнтирами розташування 15.10.2020 року, відповідь на який не отримала, та рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 було зобов`язано відповідача надати відповідь на запит. Крім того, позивач є інвалідо ІІ групи з дитинства та їй рекомендований нагляд психіатра, психотерапія, психокорекція, підтримуюче лікування.

Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи позовної заяви щодо відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі - 24 000 грн., не підтверджено належними доказами, що їй заподіяно моральну шкоду у визначеному розмірі, який не відповідає обставинам справи, та стражданням і приниженням, завданим позивачу саме не наданням вчасно відповіді на її запит та не отримання інформації.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, та перевіривши наявні докази, враховуючи тривалість порушення прав позивача, з урахуванням вимог розумності та виваженості суд вважає, що розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути з відповідача становить 500 грн.

Отже, позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Карлівської міської ради про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням положення ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, на 2,08%, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог 18,9 грн.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1167, 1174 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області (адреса: м. Карлівка Полтавської області, вул.Полтавський Шлях, 85, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму завданої моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень нуль копійок).

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області (адреса: м. Карлівка Полтавської області, вул.Полтавський Шлях, 85, ) на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 18,90 грн. (вісімнадцять гривень дев`яносто копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги або через Карлівський районний суд Полтавської області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С.Попов