ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

22 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1842/21
Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1115/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Військова частина НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Овсієнка Ю.К. від 26 травня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії, в якому просив визнати незаконними дії військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту щодо зняття його з квартирного обліку та зобов`язати відповідача поновити позивача на квартирному обліку з правом на першочергове отримання житлового приміщення. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що з 2004 року він проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України. Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2007 року позивач був зарахований на квартирний облік в загальну чергу. Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2013 року позивач був внесений в списки осіб, які мають право на першочергове отримання житлового приміщення, як учасник бойових дій зі складом сім`ї 3 особи. У 2015 році на сім`ю із трьох осіб позивачу була надана службова однокімнатна квартира АДРЕСА_1 без зняття з квартирного обліку. Відповідно до наказів Голови Адміністрації спеціальної служби транспорту від 01.06.2017 року №34 та командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2017 року №148, позивача було звільнено із займаної посади, припинено дію контракту та направлено для подальшого проходження служби у розпорядження Голови Служби Безпеки України. Влітку 2018 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Новозаводського районного суду м.Чернігова з позовом про визнання ОСОБА_1 та членів його сім`ї такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 01.11.2018 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено. В грудні 2020 року позивач звернувся до відповідача з проханням клопотати перед виконкомом Чернігівської міської Ради щодо виведення квартири АДРЕСА_2 із статусу службової, в чому йому було відмовлено. 06.02.2021 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про поновлення його на квартирному обліку. Листом від 11.02.2021 року у задоволенні даної заяви було відмовлено. У зв`язку із зазначеними обставинами, позивач вважає незаконними дії відповідача щодо зняття його з квартирного обліку та відмови у задоволенні заяви щодо поновлення на квартирному обліку.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії, задоволено. Судом визнано незаконними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з правом на першочергове отримання житлового приміщення. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року є таким, що ухвалено судом з неповним з`ясуванням обставин справи, які мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин, які існували між сторонами станом на день прийняття рішення житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 - 28.02.2018 року, вимог Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737, є неправильним застосуванням норм матеріального права, і підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року. Доводи апеляційної скарги стверджують, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати Інструкцію про організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту та членам їх сімей, затверджену наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 17.12.2007 року №1172, яка застосовується до Державної спеціальної служби транспорту на підставі наказу Міністерства оборони України від 17.09.2018 року №470 Деякі питання організації нормативно-правового забезпечення діяльності Державної спеціальної служби транспорту. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.02.2018 року №82 Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів та рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2018 року, яким позивача було знято з квартирного обліку разом із сім`єю (протокол від 28.02.2018 року №87), позивач був повідомлений (повідомлення від 22.03.2018 року №395), а до суду першої інстанції з даним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 17.03.2021 року. Апелянт зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивач не надав доказів вжиття ним дій щодо його звернення із заявою про забезпечення житлом за місцем теперішньої служби ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 - Борисович О.В. підтримала доводи і вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ширай К.А. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що старший лейтенант ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік Військової частини НОМЕР_1 в загальну чергу складом сім`ї з 1 особи, що підтверджується витягом з протоколу №20 засідання житлової комісії військової частини від 12.03.2007 року (а.с.34).

Згідно витягу із протоколу №22 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2007 року, в списки квартирного обліку в склад сім`ї старшого лейтенанта ОСОБА_1 внесено його дружину ОСОБА_2 (а.с.35).

З витягу із протоколу №47 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2011 року вбачається, що внесено в списки та зараховано на квартирний облік в склад сім`ї капітана ОСОБА_1 його сина ОСОБА_3 , 2009 р.н. (а.с.36).

Згідно витягу із протоколу №56 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2013 року, ОСОБА_1 внесено в списки осіб, які мають право на першочергове отримання житлового приміщення з 22.04.2013 року (учасник бойових дій зі складом сім`ї 3 особи (він, дружина, син)) (а.с.9).

07.09.2015 року ОСОБА_1 отримав службовий ордер №83 на вселення в однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10).

Згідно витягу із Наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) №34 від 01.06.2017 року, ОСОБА_1 , командира роти 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту, за його згодою увільнено від займаної посади, припинено дію контракту, виключено зі списків особового складу Державної спеціальної служби транспорту та направлено до Служби Безпеки України для подальшого проходження військової служби (а.с.41).

З витягу із рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №82 від 15.02.2018 року Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів, вбачається, що виконавчим комітетом будо прийнято рішення не затверджувати на обліку сім`ю ОСОБА_1 - у зв`язку зі зміною місця проходження служби (а.с.40).

Згідно витягу з протоколу №87 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2018 року, ОСОБА_1 знято з квартирного обліку у зв`язку з припиненням відносин з Державною спеціальною службою транспорту складом сім`ї з 3-х осіб (а.с.38).

З довідки житлово-побутової комісії Центрального управління Служби Безпеки України №140 від 01.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на квартирному обліку в Центральному управлінні СБ України (а.с.11).

Відповідно до довідки Управління Служби Безпеки України в Чернігівській області №74/16/3/220-ж-4 (а.с.51), ОСОБА_1 під час проходження військової служби в Управлінні СБ України в Чернігівській області в період з квітня 2020 року, не перебуває на квартирному обліку військовослужбовців Управління, які потребують поліпшення житлових умов. Житлом (ні службовим, ні для постійного проживання) від Управління не забезпечувався.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 №361 від 14.04.2021 року, за адресою: АДРЕСА_4 (службова) зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.43).

ОСОБА_1 має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 28.03.2013 року (а.с.6).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи та норм права, які регламентують спірні правовідносини. У оскаржуваному рішенні від 26.05.2021 року суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 свідчить про незаконне позбавлення ОСОБА_1 та членів його сім`ї права на житло, яке гарантовано Конституцією України та законодавством України про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог п.26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону /в іншу місцевість/, зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку. Згідно з п.2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 року №737, перший примірник облікової справи разом з першим примірником Картки обліку направляються командиром військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі звільнення військовослужбовця з військової служби - до військового комісаріату. Другий примірник облікової справи та другий примірник Картки обліку видаються військовослужбовцю під час отримання ним довідки про перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби та зняття з обліку, виданої командиром військової частини. Таким чином, саме на командування військової частини покладено обов`язок забезпечення належного оформлення подальшого квартирного обліку військовослужбовця, який переміщується до нового місця служби з метою унеможливлення порушення житлових прав військовослужбовця. ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю, на момент направлення до Служби Безпеки України, був зарахований на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 , і не був з нього знятий. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що направлення ОСОБА_1 для подальшого проходження служби зумовлювало обов`язок командира військової частини НОМЕР_3 надіслати облікову справу за новим місцем служби позивача, проте, за новим місцем служби позивача облікова справа направлена не була. З врахуванням наведеного, суд першої інстанції вважав вимоги заявленого ОСОБА_1 позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статей 55,124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується із правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в п.45 рішення від 10.04.2008 року у справі Вассерман проти Росії, відповідно до якої, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути ефективним, як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Європейський Суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі МакКенн проти Сполученого Королівства від 13.05.2008 року, пункт 50, (рішення у справі Кривіцька та Кривіцький проти України від 02.12.2010 року).

За положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату, відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтями 34,37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до п.1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Згідно пункту 24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Відповідно до пункту 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Пунктом 30 вищевказаного Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому, вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.

При вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції прийнято до уваги висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року, справа №683/2197/18, який відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин.

Відповідно до вимог п.26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку.

З врахуванням приписів п.2.14. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737 (у редакції, чинній на час виникнення та дії спірних правовідносин), суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 26.05.2021 року дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що саме на командування військової частини покладено обов`язок забезпечення належного оформлення подальшого квартирного обліку військовослужбовця, який переміщується до нового місця служби з метою унеможливлення порушення житлових прав військовослужбовця.

Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю, на момент направлення до Служби Безпеки України, був зарахований на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині ТО500. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні від 26.05.2021 року, що направлення ОСОБА_1 для подальшого проходження служби зумовлювало обов`язок командира військової частини НОМЕР_3 надіслати облікову справу за новим місцем служби позивача.

З довідки житлово-побутової комісії Центрального управління Служби Безпеки України №140 від 01.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на квартирному обліку в Центральному управлінні СБ України (а.с.11). Відповідно до довідки Управління Служби Безпеки України в Чернігівській області №74/16/3/220-ж-4 (а.с.51), ОСОБА_1 під час проходження військової служби в Управлінні СБ України в Чернігівській області в період з квітня 2020 року, не перебуває на квартирному обліку військовослужбовців Управління, які потребують поліпшення житлових умов. Житлом (ні службовим, ні для постійного проживання) від Управління не забезпечувався.

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції відносно того, що вимоги позовної заяви ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки рішення житлової комісії військової частини ТО500 свідчить про незаконне позбавлення позивача ОСОБА_1 та членів його сім`ї права на житло, яке гарантовано Конституцією України та законодавством України про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Як вбачається з матеріалів справи, про рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.02.2018 року №82 Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів та про рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2018 року, яким ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку із складом сім`ї (протокол від 28.02.2018 року №87), позивача було сповіщено, згідно повідомлення від 22.03.2018 року №395(а.с.39). При цьому, до суду з даним позовом ОСОБА_1 звернувся 16.03.2021 року (а.с.1-5,20), тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин, які існували між сторонами станом на день прийняття рішення житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 - 28.02.2018 року, вимог Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737, є неправильним застосуванням норм матеріального права, і підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. При цьому, необхідно зазначити, що та обставина, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України, не впливає на правовий зміст спірних правовідносин, оскільки дія статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, і інших вищезазначених норм закону, на які послався суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 26.05.2021 року, задовольняючи вимоги заявленого позову, поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами даного спору, в контексті приписів статті 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.05.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: