Провадження № 2/522/2996/21
17 травня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.
секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна стразова компанія АСКА» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи,
До суду 15.12.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна стразова компанія АСКА», за яким просила стягнути на її користь страхове відшкодування, понесених витрат на поховання загиблої, у розмірі 14 272, 64 грн..
Посилалась на те, що 07 жовтня 2017 року близько о 12 год. 50 хв. по вул. Ак. Заболотного, 2, у м. Одесі відбулась ДТП за участі автомобіля «МАЗ СБ-197АД», д.н.з. НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Унаслідок даного ДТП ОСОБА_3 було госпіталізовано до «ООКЛ», де згодом від отриманих тілесних ушкоджень вона померла. Вона ж, ОСОБА_1 , є онукою померлої, а тому вважає, що має право на відшкодування витрат на поховання загиблої.
Посилались на те, що у досудовому порядку, 03.06.2019 року, відповідно до вимог ст.33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником заявника - ОСОБА_4 було надіслано на поштову адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування. Проте, станом на 10.12.2020 року відповідачем не було прийнято жодного рішення та не здійснено виплату позивачу відповідного страхового відшкодування, а тому вимушені звернутись до суду з дійсним позовом. Зазначила, що на поховання ОСОБА_3 були понесені витрати у розмірі 14 272, 64 грн..
Ухвалою суду від 24.12.2020 року провадження у справі було відкрито.
Через неявку сторін розгляд справи 25.01.2021 року був відкладений на 26.02.2021 року.
Суд вбачає, що разом із позовом, представником позивача було подано клопотання про витребування доказів, уточнене 11.01.2021 року, зокрема просив:
2. Витребувати у ФОП ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) належним чином завірену копію чеку або дублікату чеку до договору-замовлення від 10.10.2017 року про підтвердження здійснення оплати наданих послуг (робіт) для організації та проведення поховання ОСОБА_3 на суму 10 210 грн..
У судове засідання 26.02.2021 року сторони не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача в позові просив розглядати справу у їх відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи.
Відповідач поважність причин неявки суду не повідомив та заяв по суті справи не подав.
Ухвалою суду, повний текст якої складено 05.03.2021р., було розглянуто та задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. Розгляд справи відкладено на 15.04.2021 року.
Вимоги ухвали суду від 05.03.2021 року були виконанні слідчим відділенням ГУНП в Одеській області 16.04.2021 року та надано до суду запитуванні документи (а.с.83-87).
Розгляд справи через неявку сторін 15.04.2021 року був відкладений на 13.05.2021 року. Також ухвалу суду від 05.03.2021 року повторно направлено на виконання до ФОП ОСОБА_5 ..
У судове засідання 13.05.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.
При цьому представником позивача до суду неодноразово подавались заяви, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності та не заперечували проти заочного розгляду справи.
Сторона відповідача заяв по суті справи не надала.
Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Станом на 13.05.2021 року відзив на позов від відповідача до суду не надходив, при цьому про розгляд справи останній повідомлявся належним чином шляхом розміщення інформації на офіційному сайті Приморського районного суду м. Одеси та шляхом направлення поштової кореспонденції.
Отже, із урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами та згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, ухвалив слухати справу при заочному розгляді.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення судового рішення є 17.05.2021 року.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.
Згідно матеріалів справи судом встановлено.
07 жовтня 2017 року близько о 12 год. 50 хв. по вул. Ак. Заболотного, 2, у м. Одесі відбулась ДТП за участі автомобіля «МАЗ СБ-197АД», д.н.з. НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Унаслідок даного ДТП ОСОБА_3 було госпіталізовано до «ООКЛ» з діагнозом Політравма, де згодом від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 о 14 год. 10 хв. померла. Факт смерті ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 10.10.2017 року (а.с.20).
У рамках досудового слідства було проведено судову-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зроблено висновок №56 (597) 01.11.2017 року лікарем судово-медичним експертом КУ «Одеське обласне бюро судової медичної експертизи», згідно якого визначено, що ушкодження ОСОБА_3 могли утворитись внаслідок транспортної травми, при зіткненні рухаючогось транспортного засобу з пішоходом.
Відповідно до ч.ч.4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 89 ЦПК.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у ДТП 07.10.2017 року доказуванню не підлягала.

Станом на дату ДТП відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» за чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК 3891849 (а.с.19).

Позивачка ОСОБА_1 була онукою ОСОБА_3 та на замовлення позивача було здійснено поховання померлої. Згідно обґрунтування позову вартість поховання ОСОБА_3 склала 14 272, 64 грн..

Із заявою про виплати страхового відшкодування представник позивача звернувся до ПрАТ «УАСК АСКА» 29.05.2019 року, посилаючись на те, що станом на 10.12.2020 року страховою компанією не було прийнято жодного рішення та не здійснено виплату страхового відшкодування, звернулись до суду з дійсним позовом.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

У постанові від 05 грудня 2018 року по справі № 757/59802/16-ц Верховний суд дійшов висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Нормами п. п. 27.1, 27.4, ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вимоги про відшкодування витрат на поховання можуть пред`являтися будь-якими особами, навіть сторонніми до потерпілого, які ці витрати фактично понесли. Тобто, витрати на поховання відшкодовуються особі, яка була фактично вписана як покупець у розрахунковому документі, незалежно від рівня спорідненості до померлого.

За положеннями п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та документи, перелік яких визначений п. 35.2 ст. 35 цього Закону.

За приписами абз. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з абз. 1-3 п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

-у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У відповідності до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

Суд вбачає, що стороною позивача подано заяву про виплату страхового відшкодування у межах 3-річного строку із моменту скоєння ДТП (07.10.2017 року), проте відповідного рішення з приводу виплати страхового відшкодування у встановлений законом строк відповідачем прийнято не було.

З огляду на що суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 та наявність порушення її прав зі сторони страхової компанії через невиплату відповідного відшкодування.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення зі страхової компанії витрат на поховання ОСОБА_3 у розмірі 14 272, 64 грн.. На підтвердження понесених позивачем витрат на поховання, стороною позивача було надано:

- копію свідоцтва про поховання № НОМЕР_3 , видане ритуальною службою м. Одеса КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» від 11.10.2017 року (а.с.24), згідно якого ОСОБА_3 була похована 11.10.2017 року на Західному кладовищі;

- копію квитанції №597 від 10.10.2017 року на суму 3200 грн., коштів сплачених ФОП ОСОБА_7 за реєстрацію, підготовку до поховання (а.с.25);

- копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання, укладений 10.10.2017 року із ФОП ОСОБА_5 , згідно якого вартість послуг на поховання склала 10 210 грн. (а.с.26).

Отже, суд вважає, що позивачем належним чином підтвердженні витрати, понесені на поховання, у розмірі 13 410 грн..

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування витрат на поховання на суму 13 410 грн..

Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідні у порядку ст. 141 ЦПК України стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн..

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 11, 15-16, 1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 6, 22, 27, 35, 36, 37, 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 10, 13, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177, 210, 223, 247, 265, 268, 274, 279, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна стразова компанія АСКА» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи - задовольнити частково.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна стразова компанія АСКА» (, місцезнаходження м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 ) відшкодування витрат на поховання у розмірі 13 410 грн. (тринадцять тисяч чотириста десять гривень 00 копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна стразова компанія АСКА» (, місцезнаходження м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-а) на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 17.05.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.