ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 619/4230/19

провадження № 22-ц/818/1385/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року в складі судді Якименко Л.О.,

у с т а н о в и в :

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2010 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що його матеріальне становище погіршилося, він офіційно не працює, має на утриманні іншу малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на вказані обставини, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду, з 1/4 частини на 1/8 частину від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

07 вересня 2020 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2010 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказувала, що відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України за 2020 рік» від 14 листопада 2019 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2020 року - становить 2 318,00 грн. ОСОБА_1 протягом тривалого часу ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини, не сплачує встановлені рішенням аліменти, офіційно не працевлаштований. Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просила суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Зменшено розмір стягнутих за рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2010 року з ОСОБА_1 , аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Раніше виданий виконавчий лист на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2010 року- відкликано.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. У зв`язку з ти, що у позивача змінилось матеріальне становище, зменшуючи розмір аліментів, суд першої інстанції вважав, що аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача є справедливим балансом щодо захисту прав малолітньої дитини.

Відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції вказав, що підстав та доказів для стягнення з ОСОБА_1 аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн щомісяця суду не наведено та не надано, тому зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

11 грудня 2020 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 та просив задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив майновий стан ОСОБА_1 , зокрема не було прийнято до уваги той факт, що у ОСОБА_1 наявне нерухоме майно, належне йому на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що право вимагати зміну розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, з огляду на статті 182-184 СК України не може обмежуватися разовим її здійсненням. Таким чином, для створення максимальних умов проживання, виховання та розвитку дитини, та утримання на нормальному рівні матеріального забезпечення неповнолітнього сина сторін - ОСОБА_7 доцільним є встановлення способу стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн на місяць.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в сторін народився син ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2010 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 18 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 перебуває в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 , від спільного проживання мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07 серпня 2019 року № 1712 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою також проживають: ОСОБА_9 , та їхня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актом депутата Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 06 серпня 2019 року.

Згідно постанови про зняття арешту з коштів від 19 червня 2019 року (ВП 56398924) встановлено, що боржником сплачено борг у фактичному обсязі в повному розмірі, в зв`язку з чим знято арешт із платіжних карток позивача.

На даний час ОСОБА_1 доходів немає, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 31 липня 2019 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першої статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Оскільки утримання дитини є обов`язком обох батьків, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, враховуючи встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей на 2019 рік, а також наявність на утриманні відповідача іншої малолітньої дитини, дійшов правильного висновку про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Належних доказів на підтвердження того, що відповідач має доходи, які дають можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно відповідачем не надано і матеріали справи не містять.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, колегія суддів зазначає таке.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 рокуу справі № 128/373/18 (провадження № 61-43813св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Установивши, що ОСОБА_1 офіційно не працює та має нерегулярний дохід, має на утриманні неповнолітню доньку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи щодо наявності в ОСОБА_1 нерухомого майно, належного йому на праві власності, не є підставою для зміни способу стягнення аліментів, з урахуванням вимог статей 192, 182-184 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський