Справа № 466/5466/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/3221/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Мельничук О.Я.

при секретарі: Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

28.07.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 3 964 500 грн. боргу за договором позики.

В ході розгляду справи позивач змінив предмет позову та, покликаючись на те, що відповідач зобов`язань за договором позики не виконав, просив в рахунок погашення боргу за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення - заклад громадського харчування, загальною площею 499,4 кв.м та земельну ділянку загальною площею 0,0381 га, кадастровий номер :13:002:0056, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною нежитлового приміщення 3 506 405,00 грн та земельної ділянки 55 354,00 грн. Кошти, одержані від реалізації предмета іпотеки, спрямувати на погашення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 17 травня 2017 року між ним та відповідавачем було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у позику та зобов`язався повернути у строк до 31 травня 2017 року грошові кошти у сумі 3 964 500 грн. Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 17 травня 2017 року між ними було укладено також договір іпотеки об`єкта нерухомого майна та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки зобов`язання за договором позики відповідач у зазначений в договорі строк кошти не поверну, просив в погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення - заклад громадського харчування, загальною площею 499,4 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,0381 га, кадастровий номер :13:002:0056, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_3 , шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною нежитлового приміщення - 3 506 405,00 гривень та земельної ділянки - 55354,00 гривень. Кошти, одержані від реалізації предмета іпотеки спрямувати для задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в сумі 3 964 500 гривень основного боргу за договором позики від 17.05.2017 року.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8000 гривень.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що дана справа розглянута судом першої інстанції з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач зареєстрований у Галицькому районі м. Львова, а приймаючи заяву про зміну предмета спору, що полягає в реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на спори з приводу нерухомого майна поширюються правила виключної підсудності.

Крім того, в апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуваним рішенням безпосередньо порушуються його права та інтереси, оскільки на підставі рішення Бродівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2012 року, яке на даний час є скасованим, СТзОВ «СТЛ Екструзія» набуло права власності на належне йому (на праві власності) нерухоме майно та земельну ділянку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Після набрання зазначеним судовим рішенням законної сили СтТзОВ «СТЛ Екструзія» відчужило спірне майно ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 03.07.2015 року. ОСОБА_3 провів роздроблення спірного майна, розділивши площу спірного приміщення, яка складала 788,7 кв.м, на три частини, яким присвоїв різні поштові адреси, а саме АДРЕСА_2 . Вважає, що договір позики та договір іпотеки спірного майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено з метою унеможливити повернення йому ( ОСОБА_1 ) спірного майна у власність. На виконання оскаржуваного рішення суду було відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, заклад громадського харчування (колишня «Лазня») та земельну ділянку шляхом реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів. Зазначене свідчить про вчинення сторонами договору іпотеки дій щодо позбавлення його права в майбутньому повернути належне йому на праві власності майно.

Просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду за встановленою законом підсудністю.

У засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, представник апелянта - ОСОБА_5 подав заву про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості у іншому судовому засіданні, однак суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності по наявних матеріалах справи, зважаючи на тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних мотивів.

За правилами частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено правовий висновок, згідно якого «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору, вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення є таким, що стосується прав та обов`язків особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржене судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у позику та зобов`язався повернути у строк до 31 травня 2017 року грошові кошти у сумі 3 964 500,00 грн, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становило 150 000,00 доларів США.

Згідно пункту 3.3 договору позики зобов`язання позичальника із повернення позики забезпечується іпотекою належного позичальнику на праві власності об`єкта нерухомого майна та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

17 травня 2017 року для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: нежитлове приміщення, заклад громадського харчування, загальною площею 499,4 кв. м та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_3 на спірне нежитлове приміщення зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 жовтня 2016 року за номером запису про право власності 16893413, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203. Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку зареєстровано 29 листопада 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 17845426, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 203.

Звертаючись до суду з позовом, позивач покликався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, внаслідок чого заборгованість ОСОБА_3 перед ним становила 964 500,00 грн, що в еквіваленті за курсом Національного банку України становить 150 000,00 доларів США.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , такий оскаржуючи рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - належні відповідачу ОСОБА_3 нежитлове приміщення - заклад громадського харчування, загальною площею 499,4 кв. м та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , як особа, що не брала участі у справі зазначив, що справа розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки відповідач зареєстрований у Галицькому районі м. Львова, а приймаючи заяву про зміну предмета спору, що полягає в реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на спори з приводу нерухомого майна поширюються правила виключної підсудності.

Крім того, зазначив, що у випадку скасування оскаржуваного рішення він матиме змогу повернути собі у власність реалізоване з прилюдних торгів нерухоме майно.

Як встановлено матеріалами справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 вже була предметом розгляду судом апеляційної інстанції та постановою Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2018 року, ухваленій у даній справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2017 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - залишено без змін.

За результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , постанова апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2018 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року).

Мотивами, з яких була скасована постанова апеляційного суду у даній справі Верховний Суд, покликаючись на постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 688/2449/17 (провадження № 61- 31640св18), від 01 серпня 2019 року у справі №412/1277/2012 (провадження №61-3704св19), від 19 лютого 2020 року у справі №127/4368/18 (провадження №61-1258св19), від 01 квітня 2020 року у справі №522/17703/17 (провадження №61-1106св19), від 19 серпня 2020 року у справі №2-2371/11 (провадження № 61-22676св19) зазначив - «…у справі, яка переглядається, із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулася особа, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, вважаючи, що рішення суду порушує її права. Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, встановивши відсутність порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права по суті позовних вимог, самостійно не встановив та не вирішив таке процесуальне питання як те, чи вирішив суд першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу на таке рішення. Вирішення такого питання є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю. При цьому, в матеріалах справи наявне клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Оприско М. В. про закриття апеляційного провадження у зв`язку з тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2018 року не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , яке судом не розглянуте. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для перегляду рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції, апеляційний суд зобов`язаний був виконати вимоги частини першої статті 352 та пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, а тому відсутність правильних та обґрунтованих висновків про порушення прав та інтересів особи, яка подала апеляційну скаргу, ухваленим рішенням суду першої інстанції виключає можливість залишення оскаржуваної постанови апеляційного суду без змін. Зважаючи на нездійснення дослідження наявних у матеріалах справи доказів, а також нездійснення перевірки, чи порушені права ОСОБА_1 рішенням суду першої інстанції, суд апеляційної інстанцій передчасно зробив висновок про наявність підстав для розгляду апеляційної скарги особи, яка її подала, та залишення рішення суду першої інстанції без змін.».

Відповідно до положень ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, питання про права та обов`язки апелянта ОСОБА_1 таким не вирішувалось. Крім того, ОСОБА_1 не є як стороною спору, за результатами якого ухвалено оскаржуване рішення, так і стороною договорів позики та іпотеки від 17 травня 2017 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта не вирішувалося, а також те, що скасування оскаржуваного судового рішення не призведе до відновлення прав та інтересів апелянта, які на його думку порушуються оскаржуваним рішенням, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2017 року слід закрити.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 367, 368, п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 07 травня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Мельничук О. Я.