КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26квітня 2021 року м. Київ

Справа №752/10863/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/6317/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Ольшевської І.О. 16 лютого 2021 року у м. Києві, повний текст ухвали складений 16 лютого 2021 року, за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 29512,00 грн, а також суму судового збору в розмірі 768,40 грн.

11 лютого 2021 року представником ОСОБА_1 , - адвокатом Конюшко Д. Б. до суду першої інстанції подано заяву про перегляд заочного судового рішення від 03 листопада 2020 року, в якій він просив поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року, переглянути та скасувати заочне рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 16 лютого 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року - відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року - залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідачем не наведені у заяві поважні причини, за яких він пропустив строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, а тому суд не знайшов підстав для визнання поважності такого строку та його поновлення.

Не погодився із вказаною ухвалою ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу в якій він посилається на неправильне застосування судом норм процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що копію заочного рішення відповідач та його представник станом на подання заяви про перегляд заочного рішення не отримували та в матеріалах справи такі докази відсутні. Також зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що представник відповідача фактично отримав повний текст заочного рішення під час ознайомлення з матеріалами справи 22 грудня 2020 року, є припущенням, що не підтверджується матеріалами справи. Обізнаність із текстом заочного рішення не може бути доказом отримання відповідачем тексту цього рішення. Отже, матеріали справи не містять будь-яких доказів вручення відповідачеві заочного рішення суду від 03 листопада 2020 року. Представник відповідача також вказує, що посилання суду на можливість сторони отримати текст рішення з вільного доступу - ЄДРСР, не ґрунтується на нормах ЦПК України.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та повернути справу до суду першої інстанції для розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Богуцький О.А. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

У справі «Delcourt v. Belgium» ЄСПЛ зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 287 ЦПК України за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З наведених обставин справи вбачається, що судом першої інстанції справу розглянуто 03 листопада 2020 року в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи 22 грудня 2020 року, що підтверджується заявою про ознайомлення (а.с. 35).

Із заявою про перегляд заочного рішення та про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б., звернувся до суду 11 лютого 2021 року, в якій вказав на те, що відповідач не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, та станом на дату подання цієї заяви заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року відповідачеві не вручалося, а тому у суду наявні підстави для поновлення пропущенного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

В матеріалах справи відсутні докази вручення та отримання відповідачем копії заочного рішення, переглянути яке він просить, а, відтак, висновки суду першої інстанції щодо пропуску відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та відсутності поважних підстав для його поновлення не відповідають фактичним обставинам справи.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач фактично отримав копію заочного рішення 22 грудня 2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи, а тому саме з цієї дати має відраховуватись строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, колегія суддів вважає помилковими, оскільки учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду, а не з дня ознайомлення зі змістом рішення.

Тобто, процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку з подією саме вручення копії судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції залишаючи заяву відповідача про перегляд заочного рішення без розгляду не забезпечив відповідачу доступ до правосуддя (відповідач не брав участь у розгляді справи, хоча справа і розглядалась в порядку письмового провадження, але письмових пояснень відповідача не має), так як відповідач позбавлений можливості, як на перегляд заочного рішення так і на оскарження його в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 28 квітня 2021 року.