РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

(Справа № 285/1015/21, провадження у справі № 2/0285/465/21)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спільної суміцсної власності подружжя та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь у рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки Opel Astra OTG 69, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , середньою вартістю 140 000 грн, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

06 квітня 2021 року позов в частині визнання права власності на 1/2 частку зазначеної квартири за заявою представника позивача було залишено без розгляду, а тому в подальшому розгляд справи відбувався лише в частині стягнення компенсації за автомобіль. (а.с.131, 131)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_2 04.03.1997 року уклала шлюб, якій 03.12.2019 р. було розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду. Під час перебування у шлюбі ними 26.05.2008 року було придбано автомобіль марки Opel Astra OTG 69, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого наданий час складає 140 000 грн.

Позивачка посилаючись на те, що оскільки автомобіль є сумісною власністю подружжя і ним користується відповідач, а також те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати половину його вартості, просить суд позов задовольнити.

Відповідач у поданому відзиві позовні вимоги не визнав. Відповідач на обґрунтування своїх заперечень зазначив, що автомобіль було придбано під час шлюбу частково за його особисті кошти та кредитні кошти, які він сплачував особисто. При цьому позивачка не приймала жодною участі у виплаті кредиту за автомобіль, оскільки з жовтня 2009 року він фактично припинив з нею шлюбні відносини, в зв`язку з тим, що не вів з нею спільного господарства, не мав спільного бюджету, спільно не проживав, та як позивачка виїхала за кордон до Італії.

Відповідач посилаючи на те, що оскільки автомобіль було придбано за його особисті кошти, які ним було сплачено, як під час шлюбу так і після фактичного припинення ним шлюбних відносин з позивачкою, при цьому позивачка будь-якої участі у сплаті кредиту не приймала, просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні їх відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що з 04 березня 1997 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, якій заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2019 року було розірвано /а.с.7,8/.

Встановлено, що автомобіль марки Opel Astra OTG 69, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно договору купівлі-продажу було придбано 21.05.2008 року за 88 129 грн., з яких частину коштів на придбання автомобіля, згідно кредитного договору, було отримано в кредит, а саме 68 000 грн. (а.с.53-58) При цьому, як вбачається з заяви, позивачка ОСОБА_1 надавала згоду на отримання зазначеного кредиту та передачу автомобіля в заставу. (а.с.9)

Зазначене дає підстави вважати, що зазначений вище спірний автомобіль був придбаний під час перебування позивачки та відповідача в зареєстрованому шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача та його представника про те, що цей автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з таких мотивів.

Згідно з вимогами частини першої статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Таким чином, відповідач заперечуючи спільність права власності подружжя на автомобіль, повинен був надати суду докази з яких можливо було б встановити, що кошти, які було сплачено за автомобіль є його особистими (джерело походження коштів).

Сам факт тривалого перебування позивачки за кордоном (окреме проживання), не може свідчити про те, що сторони не перебували у сімейних відносинах. Крім того, як вбачається з квитанції про переказ коштів від 15.04.2010 р., позивачка ОСОБА_1 здійснила переказ коштів в сумі 200 Євро на ім`я відповідача ОСОБА_2 (а.с.14).

Також відповідачем на обґрунтування заперечень було надано квитанції про сплату кредиту з травня 2008 по грудень 2011 р., а також довідку про доходи з серпня 2009 року по грудень 2011 року, з яких вбачається, що сума підтвердженого отриманого доходу відповідачем за вказаний період (34578,84 грн) є значно меншою від суми сплачених коштів по кредиту за аналогічний період (64 257,91 грн). При цьому відповідачем не надано доказів про отриманого ним доходу з інших офіційних джерел, які було спрямовано на покриття кредиту.

Щодо показань свідків, які були допитані в судовому засіданні, то вони не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту припинення шлюбних відносин та придбання автомобіля за особисті кошти.

Крім того, відповідач з позовом до суду в порядку статті 119 СК України не звертався, а звернувся лише в жовтні 2019 року до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу.

Отже, на час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 покладений на нього законом обов`язок не виконав, доказів, що автомобіль було придбано за його особисті кошти суду не надав, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість його заперечень.

Згідно із положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи або з вартості, що погоджується подружжям.

Сторони в судовому засіданні вартість автомобіля не погодили, доказів про його дійсну вартість на час розгляду справи суду не надали (висновок експерта) та з клопотанням про призначення експертизи не звертались. Зазначене позбавляє суд можливості визначити розмір компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивачки.

Отже, за таких обставин, суд, вважає за необхідне визнати за сторонами право власності по 1/2 частці за кожним на спірний автомобіль без його реального поділу та присудження грошової компенсації.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_3 ) про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Opel Astra OTG 69, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Opel Astra OTG 69, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації вартості автомобіля - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Повний текст рішення виготовлено 13 травня 2021 року.

Головуючий