Провадження № 22-ц/4808/642/21
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Пацаган В.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Волосянка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту , процентів , нарахованих за користування кредитом та пені, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2021 року, постановлену в складі судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту , процентів , нарахованих за користування кредитом та пені.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду 20 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 26 лютого 2007 року в розмірі 58672,49 долари США, що станом на 31.10.2013 року еквівалентно 468969,19 грн., а також судовий збір у розмірі 860,25 грн з кожного.

04 березня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення від 20 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено. Вказувала, що їй не було відомо про розгляд цієї справи та про прийняте рішення суду. Ознайомившись 08 грудня 2020 року в суді з матеріалами цивільної справи та змістом заочного рішення, вона подала заяву про перегляд такого рішення. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21.12.2020 заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду, а постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.01.2021 таку ухвалу залишено без змін. Зазначає, що наявність таких рішень не перешкоджає повторному зверненню із заявою про поновлення процесуального строку.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 20.01.2014 відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 20.01.2014 у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з передачею справи на продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права й постановив незаконну ухвалу. Апелянт вказує, що розгляд справи проведено у її відсутності. Копію рішення поштою не отримувала. Про наявність рішення їй стало відомо під час ознайомлення в суді з матеріалами іншої справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені. Зазначає, що ознайомилась з матеріалами справи №344/18269/13-ц та змістом заочного рішення у справі 08 грудня 2020 року. Ухвала про залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення обмежує її у праві доступу до правосуддя, оскільки без перегляду судом першої інстанції заочного рішення, не зможе оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 20 січня 2014 року та залишення без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ( заявником ) ОСОБА_1 не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства. Заявником не спростовано, обставини які встановленні судом, враховуючи, що судом також вже було відмовлено в поновленні процесуального строку на перегляд заочного рішення, та не вказано інших поважних причин пропуску строку або об`єктивно непереборних чи пов`язаних з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій обставин, які б перешкоджали їй звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення протягом більш ніж шести років з моменту ухвалення рішення, відповідно належних і допустимих доказів цьому не надано, а тому підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення немає. З урахуванням положень ч.2 ст.126 ЦПК України, а також враховуючи, що ОСОБА_1 відмовлено в поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, її заяву про перегляд заочного рішення суду від 20.01.2014 по вказаній вище цивільній справі залишено без розгляду.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У цій справі відповідно по вимог ст. 353 ЦПК України апеляційний суд переглядає ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до частини другої статті 228 ЦПК України (в редакції чинній станом на 2014 рік) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку, відповідно до статті 123 ЦПК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Наслідки пропущення процесуальних строків, визначені статтею 126 ЦПК України, згідно якої право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення в справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.

Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Таким чином обґрунтоване застосування судами наслідків пропуску строків перегляду судових рішень не є порушенням права на доступ до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2014 року Івано-Франківським міським судом ухвалено заочне рішення у справі №344/18269/13-ц (а.с. 84 Т.1).

Копія заочного рішення суду від 20 січня 2014 року була направлена за адресою зареєстрованого у встановленому законом місцем проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 85Т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2014 року в задоволенні заяв представників ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення відмовлено (а.с. 120Т.1).

25 лютого 2014 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року (а.с.122-124Т.1).

3 березня 2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу на дане заочне рішення (а.с. 132-134).

Ухвалами Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2014 року справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 призначено до розгляду; у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 відмовлено (а.с. 147, 148).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 відхилено. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року залишено без змін (а.с. 176-177).

В матеріалах справи наявне повідомлення про вручення особисто ОСОБА_1 16 травня 2014 року рекомендованого поштового відправлення (а.с. 167 Т.1), що підтверджує обізнаність ОСОБА_1 про перегляд Апеляційним судом Івано-Франківської області заочного рішення від 20 січня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського міського суду від 28 січня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року. Заяву про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року залишено без розгляду

Із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 повторно звернулась 04 березня 2021 року.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 було відомо про перегляд заочного рішення від 20 січня 2014 року в суді апеляційної інстанції, а заява про перегляд заочного рішення подана нею 04 березня 2021 року, тобто із пропуском встановленого строку на його перегляд, дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду його заяви про перегляд заочного рішення. При цьому поважних причин для поновлення процесуального строку заявник не надано і не заначено про них в апеляційній скарзі.

Крім того, частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У частині першій та другій статті 126 ЦПК України зазначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановивши, що відповідач, будучи обізнаною про перегляд апеляційний судом справи №344/18269/13-ц та наявність заочного рішення від 20 січня 2014 року, невиправдано зволікала із поданням заяви про перегляд заочного рішення, пропустила строк подачі такої заяви більш ніж на шість років. Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, шо заявником не вказано інших поважних причин пропуску строку об`єктивно непереборних і пов`язаних з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій обставин, які б перешкоджали їй звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення протягом більш ніж шести років з моменту ухвалення рішення, відповідно належних і допустимих доказів цьому не надано, а тому підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення немає.

Посилання апелянта на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд не спростовує висновків суду про необхідність дотримання вимог ЦПК України, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності, а також положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що їй не було відомо про наявність заочного рішення від 20 січня 2014 року, оскільки спростовуються наявним повідомлення про вручення особисто ОСОБА_1 16 травня 2014 року рекомендованого поштового відправлення (а.с. 167 Т.1).

Крім цього, боржник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, проживають за однією адресою.

За змістом ст.76 ЦПК України (в редакції 2004, яка була чинної на час ухвалення заочного рішення) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Отже, боржнику ОСОБА_2 було відомо про ухвалення заочного рішення суду від 20 січня 2014 року, що спростовує посилання ОСОБА_1 необізнаність про квазане рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 11 травня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський