Справа № 723/5144/20
Провадження № 2/715/130/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

учасники судового процесу:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 та Глибоцька районна державна адміністрація про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 . Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняли спадкоємці першої черги, що проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини: позивачка ОСОБА_3 , як донька спадкодавця та чоловік спадкодавця ОСОБА_8 .

Крім того, вказували на те, що господарство по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15 квітня 1991 року, членним якого зокрема, були вони. Вважають, що позивачка ОСОБА_3 має право на 3/12 частки житлового будинку (2/12 своєї частки, як майно колгоспного двору та 1/12 частка успадкована), а ОСОБА_4 - на 2/12 частки вказаного майна, як на майно колгоспного двору.

В квітні 2021 року, в підготовчому судовому засіданні позивачі, подали заяву про зміну позовних вимог. Посилаються на те, що 18 лютого 1972 року їх батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб. За час перебування у шлюбі вони побудували житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

Після смерті матері ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

Вказують на те, що спадщину прийняли вони, як доньки спадкодавця та чоловік спадкодавця ОСОБА_8 , так як проживали на час відкриття спадщини із спадкодавцем.

Зазначають, що 22 квітня 2015 року між ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

Вважають, що укладаючи оспорюваний ними договір покійний ОСОБА_8 розпорядився майном на яке він не мав права, зокрема, розпорядився їхніми частками, тому просять визнати договір дарування недійсним та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім`я ОСОБА_8 . Також просять суд визнати за ним право власності на 1/6 частку спірного майна за кожною.

Крім того, позивачка ОСОБА_3 просить суд встановити факт родинних відносин, зокрема, що покійна ОСОБА_7 була її матір`ю.

Відповідач ОСОБА_5 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому звертав увагу суду на те, що позивачами подано позовну заяву, що не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, зокрема, в позовній заяві не міститься посилання на докази, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги, не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися. Також вказував на те, що вимоги позивачки ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин є безпідставними, оскільки нею не додано доказів того, що вона немає можливості отримати чи відновити необхідні документи. Крім того, зазначає, що позивачами не доведено неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину в позасудовому порядку. А також посилався на те, що рішенням Глибоцького районного суду від 14.06.2016 року, яке було залишено в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11.08.2016 року та постановою Верховного Суду від 03.07.2019 року встановлено, що спірне господарство по АДРЕСА_1 не відносилося до суспільної групи колгоспного двору, а тому посилання позивачів на те, що вони мали право на частку в колгоспному дворі є безпідставним. Зважаючи на вказане просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача ОСОБА_2 , після зміни позовних вимог позивачами, подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій останні просив застосувати її, посилаючись на те, що позивачам з 2015 року було відомо, про те, що батько подарував будинок відповідачу по справі.

Представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Також просив суд поновити строк звернення до суду, при цьому вказував на те, що його довірителям не було відомо про те, що їх батько подарував будинок своєму онуку, а також вони не знали про розгляд цивільної справи в якій оспорювався договір дарування, де вони були третіми особами по справі, так як вони не брали участь у розгляді справи та не отримували жодного повідомлення суду.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що звертаючись до суду із даним позовом позивачами пропущено строк позовної давності звернення до суду.

Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самосійних вимог: ОСОБА_6 та представник Глибоцької районної адміністрації в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в їх відсутність.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.11.1956 року укладено шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Крім того, встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , згідно даних технічного паспорту був збудований у 1958 році господарські будівлі і споруди, які є біля даного будинку будувалися протягом 1968 - 1988 років. Також встановлено, що господарство по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року не мало статусу колгоспного двору. Дані обставини встановлені рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року, яке було залишене в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11.08.2016 року та постановою Верховного Суду від 03.07.2019 року, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Тобто, встановлено, що будинок був збудований подружжям під час шлюбу, тому в силу вимог ст. 22 КпШС УРСР був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожному з них належало по 1/2 його частки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку спірного майна.

Встановлено, що на час смерті ОСОБА_7 разом із нею були зареєстровані та постійно проживали її чоловік ОСОБА_8 та її донька ОСОБА_9 (позивачка ОСОБА_3 ), які як спадкоємці першої черги в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину. Тому, позивачка ОСОБА_3 мала право на 1/4 частку спірного майна, а ОСОБА_8 - на 3/4 (1/4 спадкова+ 1/2 його частка у спільному майні) вказаного майна. Однак, право власності на майно ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_3 не було оформлено, жодний із спадкоємців, що мали право на спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 була заведена тільки 30.03.2021 року.

Крім того, встановлено, що позивачка ОСОБА_3 на даний час не проживає у спірному будинку по АДРЕСА_1 , хоча і зареєстрована за вказанню адресою.

17 квітня 2015 року ОСОБА_8 зареєстрував за собою право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

22 квітня 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено договір дарування спірного господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області ОСОБА_8 помер.

Крім того, під час розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_4 спадщину після смерті матері ОСОБА_7 не прийняла ні в порядку визначеному ст. 1268 ЦК України, ні в порядку ст. 1269 ЦК України у строки встановлені ст. 1270 ЦК України. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_4 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_7 не проживала, доказів того, що вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини нею не подано.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника позивача щодо того, що ОСОБА_4 проживала на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_7 , посилаючись на довідку № 06-05-2/1/12 від 02.04.2021 року архівного відділу, оскільки в даній довідці вказано, що в документах архівного фонду виконавчого комітету Карапчівської сільської ради за 2001 - 2005 роки існують відомості про те, що в господарстві головою є ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 не працює, дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 не працює, внук ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 навчається в Сторожинецькому технікумі.

Тоді як в довідці, виданій Йрданештської сільської ради від 28.07.200 року вказано, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 була постійно зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 , на день її смерті разом із нею в одному будинку були зареєстровані та проживали чоловік ОСОБА_8 та донька ОСОБА_9 .

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 не прийняла спадщину, суд приходить до висновку, що її позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягають, оскільки її права не порушено.

Як вже зазначалося, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 набула право на спадкове майно, а саме на 1/4 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 . Разом з тим, позивачка звернулася до суду із даним позовом поза межами строку позовної давності встановленого ст. 257 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року N 6-17цс17.

Встановлено, що в провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області перебувала справа за позовом ОСОБА_10 та ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частку нерухомого майна, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та про визнання недійсним договору дарування майна. Позовна заява надійшла до суду 22.02.2016 року. Рішення у справі винесено Глибоцьким районним судом Чернівецької області 14 червня 2016 року, було залишене в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11.08.2016 року та постановою Верховного Суду від 03.07.2019 року. Позивачка ОСОБА_3 була учасником процесу, зокрема, третьою особою, тому судами як першої, так і апеляційної, і касаційної інстанції неодноразово направлялися процесуальні документи та судові повідомлення останній, які нею отримувалися, що вбачається із матеріалів цивільної справи № 715/339/16, які були оглянуті в судовому засіданні. А тому, суд відхиляє посилання представника позивача ОСОБА_1 про те, що його довірительці нічого не було відомо про розгляд вказаної справи.

Предметом розгляду в даній справі були оспорюване на даний час позивачем ОСОБА_3 свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 31.03.2015 року та договір дарування спірного господарства від 22 квітня 2015 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Так, в матеріалах справи № 715/339/16 є поштові повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_9 (на даний час ОСОБА_3 ), зокрема, т. 1 а.с. 119 (виклик в судове засідання на 02.06.2016р.), т. 1 а.с. 161 (виклик в судове засідання на 14.06.2016р. - винесено рішення по справі), т. 1 а.с. 200, 205, в яких є відмітка про особисте отримання кореспонденції. Вказані обставини на думку суду свідчать про те, що позивачці ОСОБА_3 було відомо ще у 2016 році про те, що її батько оформив право власності на спірне майно та подарував його своєму внуку - відповідачу по справі ОСОБА_5 .

До суду ОСОБА_3 звернулася тільки 07.12.2020 року, тобто поза межами трьох річного строку позивної давності, а тому у задоволенні її позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору дарування та визнання права власності слід відмовити.

Не підлягає на думку суду і вимога позивачки ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин між нею та спадкодавцем ОСОБА_7 , оскільки судом встановлюються факти, що мають юридичне значення у тому випадку, коли вони породжують юридичні наслідки. Оскільки судом відмовлено у визнанні за позивачкою права власності на спадкове майно, тому встановлення даного факту не буде породжувати для позивачки будь - якого юридичного наслідку, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Враховуючи зазначені вимоги закону, дослідивши доказ по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та безпідставним, а позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом поза межами строків позовної давності, а тому у задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-13,19, 76-81, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 та Глибоцька районна державна адміністрація про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 22.10.2021 року.

Суддя: