ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6445/21 Справа № 175/1997/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюк Миколи Олександровича, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, визнання протиправним рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюк Миколи Олександровича, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, визнання протиправним рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява, мотивована тим, що з 02 лютого 2009 року між Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області та приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_3 набув статусу орендаря земельної ділянки для комерційного використання (будівництво торгівельно-виставочного комплексу), яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Підгородненської міської ради, загальною площею 0,4981 га, з строком дії договору 49 років та правом передачі земельної ділянки в піднайм (суборенду), що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 02 лютого 2009 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 16 січня 2014 року.

Пунктом 36 договору оренди землі встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором.

25 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір суборенди землі, згідно якого він набув статус суборендаря земельної ділянки з кадастровим номером :02:046:0056, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: для комерційного використання (будівництво торгівельно-виставочного комплексу), строк дії договору суборенди до 20 лютого 2058 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: торговельно-виставкового комплексу, загальною площею 468 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0,4981 га за адресою: АДРЕСА_1 , власником 1/2 частки торгівельно-виставкового комплексу згідно запису від 23 червня 2016 року є ОСОБА_1 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП №12, виданий Департаментом Державного архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 13 червня 2016 року, а власницею іншої 1/2 частки торгівельно-виставкового комплексу відповідно до договору купівлі-продажу серія та номер: 2029, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В. від 24 липня 2019 року є ОСОБА_2 .

Згідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області договір оренди земельної ділянки від 02 лютого 2009 року, укладений між Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області та приватним підприємцем ОСОБА_3 розірвано, рішення суду набрало законної сили 25 липня 2016 року.

Рішенням Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року на підставі службової записки керівника структурного підрозділу з земельних та архітектурних питань Скубченка С.М. Підгородненській міській раді Дніпровського району Дніпропетровської області в особі голови Кузьменко Г.В. надано дозвіл на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер :02:046:0056 загальною площею 0,4981 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року йому було відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації, щодо передачі земельної ділянки в оренду по фактичному розміщенню торговельно-виставкового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,4981 га у зв`язку з попереднім рішенням Підгородненської міської ради від 08 грудня 2017 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки комунальної власності»; після затвердження технічної документації щодо поділу земельної ділянки комунальної власності та визначення площі земельної ділянки, яка могла б бути передана в оренду, винести дане питання на розгляд сесії повторно.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 22 червня 2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області було здійснено перевірку земельної ділянки з кадастровим номером :02:046:0056 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що об`єкти нерухомого майна займають всю площу земельної ділянки.

Рішенням Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпровського району № 792 від 14 листопада 2018 року було присвоєно земельним ділянкам, що утворились в результаті поділу та перебувають у комунальній власності Підгородненської міської ради, загальною площею 0,4981 га, кадастровий номер :02:046:0056 у відповідності до плану поділу земельної ділянки, поштові адреси: земельній ділянці № НОМЕР_1 загальною площею 0,2425 га (код КВЦПЗ 03.07), АДРЕСА_1 та земельній ділянці № НОМЕР_2 загальною площею 0,2556 га (код КВЦПЗ 03.07), АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічної документації, виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою Геоінфо на замовлення Підгородненської міської ради, із землеустрою, щодо поділу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :02:046:0056, було виготовлено план поділу земельної ділянки, згідно якого вищевказана земельна ділянка була розподілена на 2 (дві) окремі земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,2425 га з кадастровим номером :02:046:034 з цільовим призначенням: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, на якій розташований торгівельно-виставковий комплекс загальною площею 468 кв.м., що належить на праві власності по 1/2 частини кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2556 га з кадастровим номером :02:046:033 з цільовим призначенням: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та вільна від забудов.

Вважаючи протиправним рішення Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року, державну реєстрацію речових прав за Підгородненською міською радою Дніпровського району Дніпропетровської області на земельні ділянки: площею 0,2425 га з кадастровим номером :02:046:034 з цільовим призначенням: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2556 га з кадастровим номером :02:046:033 з цільовим призначенням: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, оскільки вважав, що він має право на набуття оренди на земельну ділянку площею саме 0,4981, яка була йому передана у користування за договором суборенди земельної ділянки укладеним між ним та ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюк М.О., індексний номер витягу: 172312302, дата, час формування: 02 липня 2019 року, номер запису права власності: 32214727, дата, час державної реєстрації: 26 червня 2019 року, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 214; кадастровий номер: :02:046:0033, площею (га): 0.2556, форма власності: комунальна; власник: Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, , країна реєстрації Україна; визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюк М.О., індексний номер витягу: 172323256, дата, час формування: 02 липня 2019 року, номер запису права власності: 32215946, дата, час державної реєстрації: 26 червня 2019 року, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 214; кадастровий номер: :02:046:0034, площею (га): 0.2525 форма власності: комунальна; власник: Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, , країна реєстрації Україна; визнати протиправним рішення Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року № 4834-ХХХІХ/VII про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації щодо передачі земельної ділянки в оренду по фактичному розміщенню торгівельно-виставочного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,4981 га, та скасувати; визнати протиправною бездіяльність Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо не внесення на розгляд сесії клопотання про надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки в оренду загальною площею 0,4981 га; зобов`язати Підгородненську міську раду Дніпровського району Дніпропетровської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволу на розроблення землевпорядної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для подальшої передачі земельної ділянки в оренду по фактичному розміщенню торгівельно-виставочного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,4981 га; стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 15 885,60 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачі просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що 02 лютого 2009 року між Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області та приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_3 набув статусу орендаря земельної ділянки для комерційного використання (будівництво торгівельно-виставочного комплексу), яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Підгородненської міської ради, загальною площею 0,4981 га, з строком дії договору 49 років та правом передачі земельної ділянки в піднайм (суборенду), що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 02 лютого 2009 року (т.1 а.с.49-53) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 16 січня 2014 року (т.1 а.с.45-46).

Пунктом 36 договору оренди землі встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором.

25 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір суборенди землі, згідно якого ОСОБА_1 набув статус суборендаря земельної ділянки з кадастровим номером :02:046:0056, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: для комерційного використання (будівництво торгівельно-виставочного комплексу), строк дії договору суборенди до 20 лютого 2058 року (т.1 а.с.57-60).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: торговельно-виставкового комплексу, загальною площею 468 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0,4981 га за адресою: АДРЕСА_1 , власником 1/2 частки торгівельно-виставкового комплексу згідно запису від 23 червня 2016 року є ОСОБА_1 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП №12, виданий Департаментом Державного архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 13 червня 2016 року, а власницею іншої 1/2 частки торгівельно-виставкового комплексу відповідно до договору купівлі-продажу серія та номер: 2029, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В. від 24 липня 2019 року є ОСОБА_2 (т.1 а.с.18-19).

Згідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області договір оренди земельної ділянки від 02 лютого 2009 року, укладений між Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області та приватним підприємцем ОСОБА_3 розірвано, рішення суду набрало законної сили 25 липня 2016 року (т.1 а.с.141-145).

Рішенням Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року на підставі службової записки керівника структурного підрозділу з земельних та архітектурних питань Скубченка С.М. Підгородненській міській раді Дніпровського району Дніпропетровської області в особі голови Кузьменко Г.В. надано дозвіл на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер :02:046:0056 загальною площею 0,4981 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.38).

Рішенням Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо передачі земельної ділянки в оренду по фактичному розміщенню торговельно-виставкового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,4981 га у зв`язку з попереднім рішенням Підгородненської міської ради від 08 грудня 2017 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки комунальної власності»; після затвердження технічної документації щодо поділу земельної ділянки комунальної власності та визначення площі земельної ділянки, яка могла б бути передана в оренду, винести дане питання на розгляд сесії повторно (т.1 а.с.29).

ОСОБА_1 в послідуючому неодноразово звертався до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, щодо надання дозволу на розробку технічної документації та проекту відведення земельної ділянки в оренду, так Підгородненською міською радою Дніпровського району Дніпропетровської області було розглянуто всі звернення ОСОБА_1 та винесено відповідне рішення міської ради від 30 березня 2019 року (т.1 а.с.218), також Підгородненською міською радою було розглянуто клопотання за вх. № 108 від 10 лютого 2020 року, у відповідності до якого було надано лист-відповідь за № 421 від 20 лютого 2020 року (т.1 а.с.33), що в свою чергу свідчить про відсутність протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 22 червня 2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області було здійснено перевірку земельної ділянки з кадастровим номером :02:046:0056 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що об`єкти нерухомого майна займають всю площу земельної ділянки (т.1 а.с.31-32).

Рішенням Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпровського району № 792 від 14 листопада 2018 року було присвоєно земельним ділянкам , що утворились в результаті поділу та перебувають у комунальній власності Підгородненської міської ради, загальною площею 0,4981 га, кадастровий номер :02:046:0056 у відповідності до плану поділу земельної ділянки, поштові адреси: земельній ділянці № НОМЕР_1 загальною площею 0,2425 га (код КВЦПЗ 03.07), АДРЕСА_1 та земельній ділянці № НОМЕР_2 загальною площею 0,2556 га (код КВЦПЗ 03.07), АДРЕСА_1 (т.1 а.с.97).

Відповідно до технічної документації, виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою Геоінфо на замовлення Підгородненської міської ради, із землеустрою, щодо поділу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :02:046:0056, було виготовлено план поділу земельної ділянки, згідно якого вищевказана земельна ділянка була розподілена на 2 (дві) окремі земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,2425 га з кадастровим номером :02:046:034 з цільовим призначенням: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, на якій розташований торгівельно-виставковий комплекс загальною площею 468 кв.м., що належить на праві власності по 1/2 частини кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2556 га з кадастровим номером :02:046:033 з цільовим призначенням: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та вільна від забудов (т.1 а.с.86-165).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув у власність будівлю від іншої особи, а здійснив забудову самостійно, посилаючись на договір суборенди укладений між ним та ОСОБА_3 , так договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області розірваний рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2009 року, в свою чергу припинено право оренди землі за ОСОБА_4 , а отже право суборенди за договором укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 25 лютого 2014 року на земельну ділянку площею 0,4981 га є також припиненим. Тобто, міська рада не зобов`язана надавати в оренду земельну ділянку площею, яку вимагає ОСОБА_1 . Також, Підгородненською міською радою Дніпровського району Дніпропетровської області запропоновано укласти договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,2425 га з кадастровим номером :02:046:0034, на якій розташоване нерухоме майно (по фактичному місцю розташування), що перебуває у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак останні з відповідними клопотаннями про укладення договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,2425 га з кадастровим номером :02:046:0034 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області згідно з матеріалами справи не звертались.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2021 року у справі № 372/3519/17 (провадження № 61-9176св19) зазначено, що: орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою має право вчинити лише такі дії: надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

За змістом частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2021 року у справі № 450/2477/19 (провадження № 61-17933св20) зазначено: Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

Схожий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 472/1286/17-ц (провадження № 61-42797св18) та від 11 листопада 2020 року у справі № 472/1282/17 (провадження № 61-41390св18).

Встановивши, що позивач не має права власності чи користування спірною земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Твердження позивача, що дії міської ради спрямовані на вчинення перешкод у наданні йому земельної ділянки, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Посилання позивача на протиправність рішення сесії Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 437н-ХХХIV/VII від 08 грудня 2017 року щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:046:0056, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначене рішення сесії міської ради прийнято в межах наданих повноважень, визначених статтями 12, 182 ЗК України та позивачем в судовому порядку не оскаржувалось.

В результаті розподілу сформовано дві земельні ділянки з кадастровими номерами :02:046:0033 та :02:046:0034. Земельна ділянка з кадастровим номером :02:046:0033 перебуває в комунальній власності, вільна від забудови. На земельній ділянці з кадастровим номером :02:046:0034 комунальної власності розташоване нерухоме майно власність позивача та третьої особи ОСОБА_2 . Зазначене підтвердженог також і довідкою від 02.07.2019 року , що обєкт нерухомого майна торгівельно-виставковий комплекс (реєстраційний номер обєкту 4, загальною площею 468кв.м, який належить ОСОБА_1 розташований на земельній ділянці загальною площею 0,2425 га кадастровий номер :02:046:0034 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39 т.2). А також актом обстеження земельної ділянки від 16.06.2020 року проведеного комісією Підгородненської міської ради з метою встановлення факту наявності на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:046:0033 та :02:046:0034 за адресо.: АДРЕСА_2 обєкту нерухомості (Б) тимчасової будівлі охорони, яка відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 176513668 від 06.08.2019 року перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Згідно до якого підтверджено, що тимчасова будівля охорони Б, на земельній ділянці з кадастровим номером :02:046:0033 відсутня (фото станом на 16.06.2020 року додано) (т.2.а.с.151-154).

Зазначені обставини не були спростовані в суді апеляційної інстанції. Представником апелянта було підтверджено, що вказаний обєкт було дійсно знесено та у подальшому відбудовано новий, однак належних доказів суду не надано.

Прийняття саме рішення сесії міської ради № 437н-ХХХIV/VII від 08.12.2017 року щодо надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим :02:046:0056 стало підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо передачі земельної ділянки з зазначеним кадастровим номером оскаржуваним рішенням ХХХІХ сесії ІІІ пленарного засідання VІІ скликання Підгородненської міської ради від 17 квітня 2018 року.

Однак, при цьому права позивача не порушені, оскільки його будівлі розташовані на земельній ділянці комунальної власності та міська рада не чинить перешкоди у користуванні ним земельної ділянки з кадастровим номером :02:046:0034.

При прийнятті оскаржуваного рішення міська рада діяла у відповідності до статті 19 Конституції України, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Цивільним кодексом також передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

В даному випадку застосування норм про перехід права власності на майно не можливе, оскільки позивач не набув у власність будівлі від іншої особи, а здійснив забудову самостійно посилаючись на договір суборенди укладений між ним та ОСОБА_3 , договір оренди земельної ділянки розірваний за рішенням суду, в свою чергу припинено право оренди землі.

Натомість відповідачем запропоновано позивачу укласти договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,2425 га з кадастровим номером :02:046:0034, на якій розташоване нерухоме майно (по фактичному місцю розташуванню), що перебуває у власності позивача.

Щодо іншого майна, про яке зазначає позивач в апеляційній скарзі, а саме будівлі охорони Б (тимчасова), колегія суддів вважає, що перенесення тимчасової споруди на земельну ділянку комунальної власності, щодо якої може бути укладено договір оренди земельної ділянки, не призведе до порушення права власності позивача.

Крім того, оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів враховує і те, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розроблення такого проекту самостійно. Таким чином, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

У разі протиправної бездіяльності відповідного органу у вигляді ненадання дозволу у належній формі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у встановлений строк, відповідно до абзацу третього частини сьомої статті 118 ЗК України особа має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 420/5288/18, від 04 серпня 2021 року у справі № 450/3693/18, від 22 вересня 2021 року у справі № 201/131/18.

Відповідно до частини десятої статті 118 ЗК України до суду можуть бути оскаржені відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Натомість можливості оскарження відмови цих органів у наданні дозволу Земельним кодексом України не передбачено, оскільки протиправна бездіяльність у вигляді ненадання дозволу не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то, на думку суду, і протиправне рішення у вигляді незаконної відмови у наданні дозволу, теж не повинно бути перешкодою.

Статтею 28 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (чинний на момент проведення державної реєстрації 26.06.2019 року) визначено, що державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності. Підпунктом б пункту З розділу II Прикінцеві та перехідні положення зазначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах а і б пункту 4 цього розділу, ГОСМ України № 1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не містить особливих вимог до проведення державної реєстрації права комунальної власності на землю.

Посилання в апеляційній скарзі на статтю 118 ЗК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дана норма не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки стаття 118 ЗК України регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а в даному випадку склалися відносини щодо оренди землі.

Обставини викладені у апеляційній скарзі повторюють доводи позовної заяви і фактично за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко