Справа № 740/3357/20
Провадження № 2-др/740/4/21
06 травня 2021 року м. Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково: визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 ; стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на неповнолітню дочку у розмірі 2000,00 грн; у задоволенні позову в іншій частині вимог відмовлено.

Під час розгляду справи 12 квітня 2021 року представник позивачки зазначив, що витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу, складають 17 000,00 грн, а на проведення судової експертизи - 6 620,00 грн, і відповідні докази та заяву про стягнення цих витрат позивачка подасть до суду протягом установленого законом строку.

15 квітня 2021 року позивачка подала заяву про долучення матеріалів до справи та про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн та 6620,70 грн витрат на оплату судово-генетичної експертизи.

У клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідач просив зменшити зазначені витрати до розміру в 1000,00 грн, посилаючись на неспівмірність складності справи з указаними витратами. Крім того, у поданому 09 лютого 2021 року відзиві представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу, але не заперечив відшкодування витрат на проведення експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п. 3 ч.1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що с удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За правилом п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Під час судових дебатів представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Гринь Л. В. зробила заяву, передбачену ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Заява позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат подана до суду в межах установленого законом п`ятиденного строку.

На підтвердження оплати експертного дослідження позивачка надала квитанцію від 17 листопада 2020 року № 0.0..1 на суму 6620,70 грн, що узгоджується рахунком-фактурою від 13 листопада 2020 року № 343/10/2020. Указані витрати визнаються відповідачем.

При цьому суд ураховує, що рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено частково - на 75 %.

За таких обставин сума судових витрат за проведену судово-генетичну експертизу в справі, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, становить 4965,53 грн (75 % від 6620,70 грн).

Стосовно витрат на правничу допомогу слід зазначити таке.

17 липня 2020 року між «Адвокатською компанією «Гринь та партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, згідно з умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги (надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів, правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення) клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 4.3 договору зазначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує авансово АК «Гринь та партнери» гонорар у фіксованій сумі у розмірі 17 000,00 грн на підготовку та ведення справи у суді першої інстанції.

У матеріалах справи наявний акт виконаний робіт (послуг) від 12 квітня 2021 року за договором про надання правової допомоги від 17 липня 2020 року.

На підтвердження оплати послуг позивачем надано меморіальні ордери від 17 липня 2020 року № @2PL910625 на суму 5 000,00 грн, від 05 серпня 2020 року № @2PL037879 на суму 10 000,00 грн, меморіальний ордер від 22 вересня 2020 року № @2PL007653 на суму 2 000,00 грн, із значенням призначення платежу - гонорар за ведення справи ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно із ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Суд ураховує заперечення відповідача з наведенням доводів щодо неспівмірності заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а також керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін, а також того, що позов задоволено частково.

Витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн, які позивачка просить стягнути з відповідача, не відповідають критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача може становити надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про зменшення витрат на правничу допомогу до суми 3000,00 грн, яка відповідає розумному розміру.

Таким чином, в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат на судову експертизу в сумі 4965,53 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, а всього - 7 965,53 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 133, 137, 141, 258, 263-265, 270 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткове рішення.

С тягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 7965 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 53 коп.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії додаткового рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення складене і підписане 06 травня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко