Справа №461/9542/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

09 березня 2021 року Галицький районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що на підставі договору дарування на праві приватної власності їй належить квартира АДРЕСА_2 . Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданої житлово-будівельним кооперативом «Маяк» від 10.11.2020 року №53, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані громадяни: ОСОБА_5 (чоловік позивача), ОСОБА_6 (син позивача), ОСОБА_2 (батько чоловіка позивача), ОСОБА_4 (дочка позивача), ОСОБА_3 (мати чоловіка позивача). Однак, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вказаній квартирі не проживають понад один рік з поважних причин, про що представниками ЖБК «Маяк» складено відповідні Акти про проживаючих осіб в житловому приміщенні від 08.07.2019 року, від 04.05.2020 року, від 05.08.2020 року та від 10.11.2020 року. При цьому, відповідачі у квартирі не проживають та не сплачують комунальні платежі, не беруть участі в утриманні житла, особистих речей не мають та не цікавляться квартирою. Натомість, комунальні послуги оплачує чоловік позивача ОСОБА_5 , що стверджується відповідними квитанціями. Зазначає, що перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Вважає, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. Відтак, у зв`язку з тривалою, понад один рік відсутністю без поважних причин відповідачів за місцем реєстрації, просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Крім того, вказала, що позовні вимоги підримує, просить такі задоволити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Крім того, не подали до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Водночас, виклик відповідачів до суду був здійснений також і через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова).

Таким чином, оскільки відповідачі належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, за згодою позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у заочному порядку.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши надані докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Договору дарування квартири від 18.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Волинською Л.В., ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 (а.с.7).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №213111798 від 18.06.2020 року, квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 18.06.2020 року (а.с.8).

Згідно Довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку №53, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Маяк» 10.11.2020 року, у квартирі АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_5 (чоловік); ОСОБА_6 (син); ОСОБА_4 (дочка); ОСОБА_3 (мама чоловіка); ОСОБА_2 (батько чоловіка) (а.с.9).

Як вбачається з Актів про фактичне місце проживання (не проживання) особи за адресою: АДРЕСА_3 , складених комісією ЖБК «Маяк», від 08.07.2019 року, від 04.05.2020 року, від 05.08.2020 року та від 10.11.2020 року, ОСОБА_3 (1938 р.н.), ОСОБА_7 (1937 р.н.) та ОСОБА_4 (1994 р.н.) за вищевказаною адресою (адресою їх місця реєстрації), не проживають.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції, закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно із вимогами ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

За ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 п.1. ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як вбачається з п.34 Постанови від 07.02.2014 №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності і без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В ході судового розгляду достовірно встановлено, що відповідачі тривалий час в квартирі АДРЕСА_2 не проживають без поважних причин та не є її власниками. Дані обставини стверджуються також матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають на спірній житловій площі більше одного року без поважних причин, не цікавлятьться житлом та не утримують його, а відтак, чинять власнику перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном., у зв`язку з чим, позов слід задоволити.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 405, ст.ст. 71, 72, 102, 116 ЖК України, -

в и р і ш и в:

позов задоволити повністю

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 840,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 840,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 840,80 грн. судового збору.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько