ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/540/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4675/20 Категорія: 304090000 Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу представник Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - Крилова Олена Леонідівна,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2021 року, у складі судді Кормана О.В., -

в с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету - заяву № б/н від 16 жовтня 2011 року.

14 червня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «Приватбанк».

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, банк просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 12 жовтня 2020 року становить 10347, 32 грн. та складається з: 5006,63 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому чисті 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 5006,63 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1799,40 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 3541,29 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія, а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд своє рішення мотивував тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що між сторонами 16 жовтня 2011 року дійсно було укладено кредитний договір. Також, відсутні докази того, що відповідач ознайомився під підпис з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування і погодився з ними.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідач погодився з тим, що анкета заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Відповідачу було видано кредитну карту № НОМЕР_1 «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та 16 листопада 2016 року встановлений кредитний ліміт в розмірі 2000,00 грн. Відповідач здійснив дії щодо активації карти, користувався нею, отримував кредитні кошти та здійснював часткове погашення заборгованості, що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, визнання заборгованості та згоду з умовами кредитування. Вказує, що банком заявлено стягнення відсотків за користування коштами у порядку ч.2. ст. 625 ЦК України, а тому відсутня заборгованість за поточним кредитом, оскільки сума кредиту являється простроченою заборгованістю (прострочене тіло кредиту).

Виписка з банківського рахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної карти та розрахунок заборгованості, що є належним та допустимим доказом у справі користування боржником кредитними коштами.

Зазначає, що відсутність підпису боржника на умовах та правилах надання кредиту, не свідчать про неукладення між сторонами кредитного договору.

Стосовно заборгованості за відсотками згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України скаржник, вважає, що суд при постановленні рішення у справі, не звернув уваги на розрахунок заборгованості, не перевірив його та не надав належної оцінки в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитними коштами.

Також, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні неустойки, оскільки дане зобов`язання відповідача перед банком передбачено в тарифах банку, Умовах та Правилах надання банківських послуг.

За відсутності поданих стороною відповідача будь яких доказів, які б стосувалися предмету доказування, суд першої інстанції поклав на сторону позивача АТ КБ «Приватбанк» обов`язок доказування, який призвів до порушення права на справедливий суд у відповідності до ст. 6 Конвенції.

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 4 березня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», виходячи із наступного.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог вказував на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що між сторонами 16 жовтня 2011 року дійсно було укладено договір про надання банківських послуг.

Колегія суддів не може погодитися з даними доводами суду та вважає їх хибними, виходячи із наступного

Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.12).

У своєму позові Банк стверджував про те, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає договір надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит.

Через невиконання відповідачем договірних зобов`язань утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 12 жовтня 2020 року становить 10347, 32 грн. і складається з наступного:

- заборгованість за тілом кредиту 5006, 63 грн. в т.ч.:

- 0 грн. 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 5006, 63 заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками;

- 0, 00 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

- 1799,40 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

- 35,41 грн. нарахована пеня;

- 0 грн. 00 коп. комісія.

У відповідності із анкетою-заявою ОСОБА_1 ознайомилася із договором надання банківських послуг до його укладення і погодилася з його умовами.

Також в обґрунтування доводів щодо укладення договору АТ КБ «Приватбанк» надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті www.privatbank.ua. Надані банком витяг з Умов та правил не підписані відповідачем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про одержання кредиту від 16 жовтня 2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про визначення розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, стягнути заборгованість за тілом кредиту, зокрема, за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 жовтня 2011 року та виписки по рахунку, посилався на Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», що розміщений на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 16 жовтня 2011 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а також розмір і порядок їх нарахування.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою- споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов, отже стверджувати, що з 2011 року (коли сторони у справі уклали договір) до 2020 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування відсотків та пені, наданий банком Витяг з Умов сам по собі не може розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи, який колегія суддів відхиляє як неналежний та недопустимий доказ, з підстав недоведення того, що він є невід`ємною частиною договору від 16 жовтня 2011 року.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 16 жовтня 2011 року не містить достатніх відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору, саме на умовах і правилах, що заявлені позивачем. Незазначеною є і схема погашення кредиту, нарахування відсотків та міри відповідальності за порушення зобов`язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий позивачем Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З огляду на це, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за відсотками та пенею, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «Приватбанк» в цій частині.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16 жовтня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту.

Водночас, колегія суддів вважає помилковими висновки суду про безпідставність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, тобто фактично отриманих у користування кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі анкети-заяви, за яким банк відкрив позичальнику кредитний рахунок та надав кредитну картку, кредитний ліміт якої змінювався, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 10).

З виписки по рахунку (а.с. 46-50) та розрахунків заборгованості за договором (а.с. 5-9) вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, частково погашала заборгованість по кредиту, що свідчить про наявність кредитних договірних відносин з банком.

Доказів на спростування розрахунку заборгованості або визнання договору недійсним (нікчемним) відповідачем суду не надано.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на це, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, в т.ч. простроченого тіла кредиту в сумі 5006,63 грн., тобто фактично отриманої суми кредитних коштів, які добровільно не повернуті позичальником, підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів доходить висновку, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2021 року підлягає до скасування в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості по тілу кредиту та ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення даних позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, скасовано рішення суду першої інстанції в частині та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог банку, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів змінює і розподіл судових витрат, які понесені банком за подання апеляційної скарги та за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2538, 15 грн. (судові витрати понесені при поданні позовної заяви в розмірі 1015,26 грн. та судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції 1522,89 грн.).

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 січня 2021 року у даній справі скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 5006 грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 2538 грн. 15 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова