КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/197/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

за участю сторін:

заявник ОСОБА_1 ,

представник заявника адвокат Гриценко В.Є., діючий на підставі ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2

про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересована особи ОСОБА_2 , в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 20 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_1 та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування наданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що з 31.03.2015 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

На теперішній час, як зазначає заявник, у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває справа № 947/9749/21 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та нею - ОСОБА_1 .

Заявник вказує, що після того, як ОСОБА_2 дізнався про те, що нею було подано позовну заяву про розірвання шлюбу, він неодноразово почав їй погрожувати застосуванням фізичної сили до неї, висловлював образи нецензурною лайкою, почав нищити майно в квартирі та здійснював перешкоди у користуванні майном (квартирою), внаслідок чого вона неодноразово викликала органи поліції.

Заявник стверджує, що всі вищевказані дії відбувалися при неповнолітній дитині, що безумовно вливає на моральний та психологічний стан її та дитини.

При цьому, як зазначає ОСОБА_1 , вказані дії вчиняються ОСОБА_2 протягом тривалого часу.

Так, 22.09.2017 року Київським районним судом м. Одеси розглядалася справа №520/1588/17 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП, а в 2018 році в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебували справи №520/2386/18 та №520/5974/18 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за

адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-2 КУпАП.

Однак, як стверджує заявник, враховуючи фактичну бездіяльність правоохоронних органів щодо належного оформлення та направлення матеріалів до суду, порушник не був притягнутий до відповідальності, оскільки закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності, хоча при розгляді зазначених справ, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 наявний склададміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що за період з 2018-2021 р.р. нарядами поліції було здійснено дев`ять виїздів за адресою її мешкання, а саме: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що є великий ризик вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства та можливість настання невідворотних наслідків для її та доньки стану здоров`я та життя.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С.від 26.04.2021 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 28.04.2021 року заявник - ОСОБА_1 та її представник заяву про видачу обмежувального припису підтримали у повному обсязі, просили суд її задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином за допомогою телефонограми, яка зареєстрована в журналі телефонограм за №116, у судове засідання 28.04.2021 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та її представника, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вказує заявник у наданій заяві, з 31.03.2015 року вона - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу, як зазначила ОСОБА_1 , вони мають неповнолітню доньку.

На теперішній час, як вказує заявник, у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває справа № 947/9749/21 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та нею - ОСОБА_1 .

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності, по Ѕ частині кожному, належить квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Коротаєвої Н.О. від 22.09.2017 року по справі №520/1588/17 провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 173-2 КУпАП, було закрито.

Зазначеною постановою було встановлено, що З представленого протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 673429 від 12.07.2017

року вбачається, що 21.06,2017 року о 15:00 за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою своїй дружині ОСОБА_1 , спричинивши насилля в сім`ї, у зв`язку з чим ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Суд вбачає в діях ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Разом з тим, суддя вважав, що провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю, оскільки відповідно до ст. 247 п. 7 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення

закінчились строки, передбаченні ст. 38 КУпАП. Таким чином, зважаючи на те, що на момент розгляду справи судом збіг строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, суддя прийшов до висновку про необхідність закриття провадження по справі.

Також, постановою судді Київського районного суду м. Одеси Тонконоженко М.М. від 26.06.2018 року по справі №520/2386/18 ОСОБА_2 було звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП. Провадження по даній адміністративній справі закрито, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Зазначеною постановою було встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 21 лютого 2018 року о 21 годині 00 хвилини, ОСОБА_2 знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї дружини, погрожував фізичною розправою, чим вчинив насильство у сім`ї.

Крім того, постановою судді Київського районного суду м. Одеси Войтова Г.В. від 31.07.2018 року було закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Так, у мотивувальній частині постанови зазначено, що з представленого протоколу вбачається, що 01.04.2018 року близько 09:30 години ОСОБА_2 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_1 в присутності неповнолітньої дитини, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство. У зв`язку з викладеним було складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, провадження по справі було закрито, оскільки строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності збіг 02.07.2018 року.

Згідно відповіді Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області від 16.04.2021 року №60-вх.122/аз, згідно бази даних ІТС ІПНП в період з 2018 року по 2021 рік надійшло 9 звернень від ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з них: 1 особисто та 8 на спецлінію «102». З 2018 року по 2021 рік нарядами поліції здійснено 9 виїздів за вищевказаною адресою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 23.04.2021 року старшим інспектором ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , зі змісту якого вбачається, що 19.04.2021 року о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , було вчинено відносно ОСОБА_1 домашнє насильство. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника було винесено на 5 діб, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначено Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»

За заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу

Згідно з п.п. 3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Судом встановлено, що постановами Київського районного суду м. Одеси, хоча і були закрити провадження по справам про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, однак встановлено, щогромадянин ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою своїй дружині ОСОБА_1 , спричинивши насилля в сім`ї.

Судом також встановлено, що в період з 2018 року по 2021 рік до Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшло 9 звернень від ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з них: 1 особисто та 8 на спецлінію «102», і з 2018 року по 2021 рік нарядами поліції здійснено 9 виїздів за вищевказаною адресою.

Крім того, судом встановлено, що 23.04.2021 року старшим інспектором ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 . Терміновий заборонний припис стосовно кривдника було винесено на 5 діб, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

При цьому, частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Отже, судом встановлено наявність вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявника та їх неповнолітньої дитини, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Обираючи види таких обмежувальних заходів, суд враховує, характер правовідносин, що виникли між учасниками.

Суд вважає за можливе заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 20 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , та заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_1 , та/або через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вирішуючи питання відносно заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19.

Таким чином, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), суд приходить до висновку, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

За таких обставин, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , також підлягають задоволенню.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 350-1 350-8 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис строком на шість місяцівстосовно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , наближатися на відстань ближче ніж 20 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

- заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , та/або через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також Київську районну адміністрацію Одеської міської ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.04.2021 року.

Суддя Петренко В. С.