Справа № 302/234/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В., з участю секретаря Микуляк Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 16 січня 2020 року (у складі судді Гайдура А.Ю.) за первісним позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, встановлення факту припинення зобов`язання позичальника за кредитним договором і стягнення безпідставно списаних грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у березні 2016 р.

Просив стягнути солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № MKMWGK00000005 від 30.06.2006 р. у розмірі 9 685,38 доларів США, що за курсом 23.51 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.12.2015 р. складає 227 703,28 грн., і вирішити питання розподілу судових витрат. На обґрунтування позовних вимог указав, що 30.06.2006 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 20 000 доларів США на термін до 30.06.2021 р., а позичальник у свою чергу зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором. Банк виконав узяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, натомість позичальник свої зобов`язання не виконав, а саме - не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Станом на 17.12.2015 р. заборгованість позичальника перед Банком загалом склала 9 685,38 доларів США, з яких: 8 803,30 доларів США - заборгованість за кредитом; 640,83 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 198,59 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 42,66 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. абезпеченням виконання зобов`язання за кредитним договором виступив договір поруки укладений між Банком і ОСОБА_2 .

У жовтні 2019 р. ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву (т.2 а.с.246-252).

Просив встановити факт, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № MKMWGK00000005 від 30.06.2006 р. припинено в повному обсязі виконанням, проведеним належним чином.

На обґрунтування позовних вимог указав, що зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо повного погашення заборгованості було виконане належним чином ще 01.03.2007 р., підтвердженням чого є виписки по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

Ухвалою Міжгірського районного суду від 31.10.2019 р. (т.3 а.с.1) зустрічний позов було об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

Рішенням Міжгірського районного суду від 16 січня 2020 р. позов задоволено частково: стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № MKMWGK00000005 від 30.06.2006 р. у розмірі 9685,85 доларів США, що за курсом 23,51 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.12.2015 р. складає 227 703, 28 грн., яка складається із: 8803,30 доларів США - заборгованість за кредитом; - 640,83 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 198,59 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;-42,66 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Банку 3 415,55 грн. у відшкодування судового збору.

У задоволенні позову Банку до ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову (в частині стягнення із нього кредитної заборгованості) відмовити, а вимоги зустрічного позову задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-належним доказом факту видачі ОСОБА_1 кредитних коштів у іноземній валюті могла бути заява на видачу готівки, однак така в матеріалах справи відсутня. Отже, Банк не довів факту отримання позичальником кредитних коштів у доларах США;

-між ОСОБА_1 і Банком не підписувався кредитний договір MKMWGK00000005 від 30.06.2006 р., насправді між сторонами підписувався кредитний договір із аналогічним номером, але від 29.06.2006 р.;

-позичальник не підписував 1-шу та 3-тю сторінки кредитного договору, позичальник не був ознайомлений із умовами кредитного договору, які були викладені на цих сторінках, відтак не прийняв на себе зобов`язання, які випливають із цих умов;

-зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо повного погашення заборгованості було виконане належним чином ще 01.03.2007 р., підтвердженням чого є виписки по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ;

-суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позичальника про те, що Банк неправомірно стягував із позичальника щомісячну комісію у розмірі 42 долари США, оскільки сторони не узгоджували в належній формі таке зобов`язання позичальника;

-розрахунок заборгованості, наданий Банком у підтвердження заборгованості позичальника не є належним і допустимим доказом у справі, оскільки складений самостійно Банком;

-суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після 01.03.2007 р. кредитна заборгованість обліковувалася Банком на невідомих рахунках.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до безпідставності та необґрунтованості доводів апеляційного скарги, законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Задовольняючи вимогу Банку про стягнення ізОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні вимоги Банку про солідарне стягнення кредитної заборгованості суд виходив із того, що судовими рішеннями встановлено, що поручитель ( ОСОБА_2 ) договору поруки не підписувала.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог суд виходив із їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції у межах оскарження, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що 30.06.2006 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKMWGK00000005, згідно з умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 20000 доларів США на термін до 30.06.2021 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Договором.

Відповідно до п.1.1 договору ОСОБА_1 погашення заборгованості за кредитним договором мав здійснювати щомісячно платежем у сумі 284,18 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.

Згідно з умовами договору у випадку порушення зобов`язань за таким договором, ОСОБА_1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 погодився на умови Договору, про що свідчать його підписи на такому.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме - видав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20000 доларів США. ОСОБА_1 у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов`язання не виконав, а саме - не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, внаслідок чого станом на 17.12.2015 р. у нього утворилася заборгованість у розмірі 9685,38 доларів США, яка складається з наступного:8803,30 доларів США- заборгованість за кредитом;640,83 долари США- заборгованість по процентам за користування кредитом;198,59 доларів США- заборгованість по комісії за користування кредитом;42,66 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

На обґрунтування своїх вимог Банк подав такі докази: копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорта ОСОБА_1 , виписку по рахунку, меморіальний ордер про видачу коштів, рішення Міжгірського районного суду від 06.07.2017 р. і ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19.10.2017 р., які набрали законної сили, та якими відмовлено ОСОБА_1 у визнанні недійсним кредитного договору від 30.06.2006 р. № MKMWGK 00000005, укладеного між ним і Банком.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України)

За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Банк належними та допустимим доказами довів наявність заборгованості у позичальника.

Відповідач жодними належними та допустимим доказами не довів відсутності заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що стосуються недоведеності факту отримання позичальником грошових коштів у доларах США в Банку, непідписання кредитного договору № MKMWGK00000005 від 30.06.2006 р., непідписання 1-шу та 3-ої сторінки кредитного договору, неознайомленняпозичальника із умовами кредитного договору, спростовується матеріалами справи, а саме:

-розрахунком заборгованості за договором № MKMWGK00000005 від 30.06.2006 р., укладеним між Банком і ОСОБА_1 станом на 17.12.2015 р. (т. 1 а.с.4-7);

-кредитним договором № MKMWGK00000005 від 30.06.2006 р., який був укладений між Банком і ОСОБА_1 (т.1 а.с.12-13);

-меморіальним ордером № 01 від 30.06.2006 р. на суму 20 000 доларів США (т.1 а.с.53);

-виписками по рахункахіз 30.06.2006 р. по 18.04.2016 р. (т.1 а.с.54, 55-65, 66-72, 73, 74-90, 91, 92-95, 96, 97-99, 100, 101-103, 104-123);

-ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2017 р. (т.2. а.с.44-48).

Довід апеляційної скарги про те, що зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо повного погашення заборгованості було виконане належним чином ще 01.03.2007 р., підтвердженням чого є виписки по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 спростовуються матеріалами справи, оскільки, як видно з виписки по рахунку № НОМЕР_2 (т.1 а.с.55), 01.03.2007 р. була проведена операція на суму 19 410,55, призначення платежу «Перечисление средств согласно договора от 19.02.2007», однак у цій же виписці зафіксовані інші платежі на різні суми, де вже призначення платежу вказується «Погашение задолженности по кредитному договору MKMWGK00000005». Те саме стосується і виписки по рахунку № НОМЕР_1 (т.1 а.с.73).

Крім того, якщо б позичальник дійсно сплатив 01.03.2007 р. суму грошових коштів у розмірі 19 410, 55 доларів США на дострокове погашення заборгованості по кредитному договору, то він на обґрунтування цього мав би надати відповідну квитанцію, однак така квитанція у матеріалах справи відсутня.

Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що сума в розмірі 19 410,55 доларів США, яка відображена у виписці по рахунку, є погашенням заборгованості по кредитному договору MKMWGK00000005.

Також спростовується виписками по рахунках довід апеляційної скарги про те, що після 01.03.2007 р. кредитна заборгованість обліковувалася Банком на невідомих рахунках.

Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позичальника про те, що Банк неправомірно стягував із позичальника щомісячну комісію у розмірі 42 долари США, оскільки сторони не узгоджували в належній формі таке зобов`язання позичальника, належить зауважити наступне.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався із позовом до Банку про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, що стосується стягнення щомісячної комісії у розмірі 0,21 % (42 долари США).

Заочним рішенням Міжгірського районного суд від 27.12.2017 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т.2 а.с.77).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 р. указане судове рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 р. указані судові рішення змінено в частині мотивації. Так судом касаційної інстанції зроблені наступні висновки:суд першої інстанції провів заочний розгляд справи, а Банк заявив про застосування наслідків спливу позовної давності у відзиві на апеляційну скаргу, відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 до Банку про застосування наслідків недійсності умови кредитного договору № MKMWGK00000005 від 30 червня 2006 р. про сплату комісії (яку позивач почав сплачувати з липня 2006 р.) і стягнення суми належить відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позов поданий 06 листопада 2017 р.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Міжгірського районного суду від 16 січня 2020 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 26 квітня 2021 р.

Судді: