Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Бутова Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Білоцерківської міської ради міської госпрозрахункової поліклініки профоглядів про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила стягнути з КЗ БМР міської госпрозрахункової поліклініки профоглядів невиплачену їй при звільненні заробітну плату в сумі 13564,28 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 53582,43 грн., за період з 07.05.2021р. по 10.09.2021р., відшкодувати судові витрати.

І. Позиція сторін у справі.

Позивач свої вимоги мотивувала тим, що згідно Наказу №86 від 29.12.2020 року вона працювала головним бухгалтером в Комунальному закладі Білоцерківської міської ради госпрозрахункової поліклініки профоглядів з 04.01.2021р. по 07.05.2021року. Згідно Наказу №26-К від 07.05.2021 року позивач була звільнена з посади за угодою сторін у відповідності до п.1 ст.36 КЗпП України, але при звільненні не отримала належного розрахунку. На день звільнення з роботи, заборгованість по заробітній платі становила 37564,28 грн., що підтверджено розрахунковими листами, де вказано, що в травні 2021 року борг за підприємством по виплаті нарахованих сум становить 37564,28 грн. Після письмового звернення-вимоги до керівництва, в липні 2021 року позивачу було виплачено декількома траншами 24 000 грн. заборгованості по заробітній платі. Позивач зазначає, що на час звернення до суду з даним спором, відповідач так і не доплатив їй 13564,28 грн., а тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 13564,28 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 53582,43 грн. за 87 робочих днів, з 07.05.2021р. по 10.09.2021р.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кукса Г.А. позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позові.

Відповідач не направив свого представника в судове засідання, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, подали відзив на позов та бухгалтерські довідки.

З позиції відповідача слідує, що ОСОБА_1 , працюючи головним бухгалтером, нараховувала собі премію, яку відображено у розрахункових листках як «Доплата за інтенсивність праці» у сумі 4517,00 грн., щомісячно. При цьому, відповідно до спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства здоров`я України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» від 05.10.2005 р. № 308/519, конкретні розміри доплат, надбавок та інших виплат визначаються керівником закладу, установи за рахунок і в межах фонду заробітної плати та відображаються в розрахункових відомостях на виплату заробітної плати. Преміювання працівників проводиться у межах фонду заробітної плати. Керівники закладів та установ за погодженням з профспілковими комітетами затверджують положення про преміювання працівників (п..1.6, п. 5.11 Наказу).

Відповідач зазначає, що жодних Положень чи Наказів про преміювання співробітників керівництво підприємства не приймало, і у позивача під час її роботи були відсутні правові підстави для нарахування собі премій, а тому вимога про необхідність стягнення 13 564,28 грн. є безпідставною. Відповідач надав бухгалтерські довідки та журнал за січень - травень 2021 року по коригуванню нарахування заробітної плати працівника ОСОБА_1 з проведеною операцією сторно по сумі невірно нарахованої щомісячної премії, і як зазначає відповідач, заборгованість перед позивачем відсутня.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

24.09.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні на 20.10.2021 року (а.с.21).

19.10.2021 року на адресу суду від відповідача Комунального закладу Білоцерківської міської ради міської госпрозрахункової поліклініки профоглядів надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 27-33).

Позивач не скористалася своїм правом на відповідь на відзив, клопотань що перешкоджають розгляду справи не надходило.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно наказу № 86 від 30.12.2020 року позивач була прийнята на роботу та з 04.01.2021 року приступила до виконання обов`язків головного бухгалтера Комунального закладу Білоцерківської міської ради міської госпрозрахункової поліклініки профоглядів .

Згідно наказу №26-к від 07.05.2021 року позивача було звільнено з посади за угодою сторін за п. 1ст. 36 КЗпП України. Наведене визнано відповідачем та підтверджено копією трудової книжки (а.с.4).

Позивачем в підтвердження своїх вимог було надано копії розрахункових листів за січень 2021р - травень 2021р., з яких слідує, що підприємство мало борг перед позивачем. Також, з розрахункових листів вбачається що позивачу щомісяця була нарахована доплата за інтенсивність праці в сумі 4526,50 грн. (а.с.5-6).

Судом встановлено, що в період з 15.07.2021 року по 10.08.2021 року відповідач перерахував на картку позивача дванадцятьма платежами загальну суму заборгованості 24 000 грн.(а.с.9-14).

В підтвердження своєї позиції відповідач надав суду бухгалтерську довідку від 10.06.2021р. згідно Журналу за період січень-травень 2021 р. по нарахуванню заробітної плати працівника ОСОБА_1 . Також, суду надано бухгалтерську довідку з відображеною операцією «сторно», тобто бухгалтерською проводкою для виправлення раніше створеного помилкового запису по сумі невірно нарахованої щомісячної премії (а.с.32,33).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно ст.1,2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Дійсно, встановленим є те, що з позивачем не було проведено повного розрахунку в день її звільнення з посади. Відповідач не навів поважних причин порушення строків, передбачених ст. 116 КЗпП України. Як було встановлено, позивач була звільнена з роботи 07.05.2021р., а отримала розрахунок по заборгованій заробітній платі в липні-серпні 2021року.

Однак, не є предметом спору по даній справі порушення строку виплати 24000 грн. заборгованості по заробітній платі. Позивач оскаржує недоплату їй заборгованості по заробітній платі 13564,28 грн., як нарахованої їй доплати/премії за інтенсивність праці і, саме в зв`язку з невиплатою даної суми, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та наводиить в позові розрахунок такої суми. Спір виник щодо суми нарахованої позивачем доплати за інтенсивність праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Премія - основний, найбільш ефективний стимулюючий виробничу, підприємницьку, торговельну або комерційну діяльність вид додаткової, понад основну, заробітної плати, яка виплачується за поліпшення основних показників колективної та індивідуальної праці працівників, а також кінцевих загальних результатів виробничої, підприємницької, торговельної або комерційної діяльності ( Методичні рекомендації щодо оплати праці працівникам малих підприємств, схвалених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13.08.2004 року № 186).

Преміювання здійснюється у двох формах: преміювання, передбачене системою оплати праці; преміювання як вид заохочення (поза системою оплати праці).

Залежно від умов та характеру праці, доплату за інтенсивність праці можуть отримати наймані працівники, деякі категорії технічного та господарського персоналу, державні службовці, працівники органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, бюджетних установ, якщо це передбачено колективним договором.

Такі виплати не залежать від форми власності підприємства, установи та організації та виплачуються відповідно до положень Кодексу законів про працю, Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів, умов колективних договорів з врахуванням галузевих та міжгалузевих угод.

Доплату за інтенсивність праці можуть нарахувати представникам відповідних професій (посад) у певних галузях, відповідно до міжгалузевих угод на підставі ст. 1 та 8 Закону України «Про колективні договори і угоди».

За загальним правилом оплата за інтенсивність праці є правом, а не обов`язком роботодавця та виплачується за рахунок економії фонду заробітної плати, якщо обов`язковість таких виплат не встановлена нормативно-правовими актами чи міжгалузевими угодами.

Розміри таких виплат залежать від розміру посадового окладу найманого працівника (встановлюється пропорційно у відсотках до нього).

Доплата за інтенсивність праці виплачується за виконану роботу, коли є результат роботи (професійної діяльності), тобто - одноразово, вона не має системного характеру. Але є виняток з правила, коли такі виплати є гарантованими законом чи міжгалузевими угодами.

Отже, як було встановлено судом, існує спір між позивачем та бувшим її роботодавцем про розмір сум, належних працівникові при звільненні, зокрема, відповідачем заперечується нарахування позивачем собі доплати за інтенсивність праці.

Позивач не зазначила підстави нарахування їй доплати за інтенсивність праці, хоча, як головний бухгалтер установи, ОСОБА_1 зобов`язана володіти інформацією про підстави тих чи інших нарахувань. Представник позивача суду пояснив, що в комп`ютері було передбачено програмою такий вид нарахувань, що і відображалося в розрахунковому листі позивача. Також, представник позивача суду пояснив, що з даної суми були відраховані податки, керівник закладу не мав жодних заперечень щодо нарахувань доплати за інтенсивність праці.

Згідно п. 1.6 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» конкретні розміри доплат, надбавок та інших виплат визначаються керівником закладу, установи за рахунок і в межах фонду заробітної плати та відображаються в розрахункових відомостях на виплату заробітної плати.

Преміювання керівників закладів, установ, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.

Відповідно до п. 1.9. цього Наказу керівник закладу, установи несе відповідальність за своєчасне та правильне визначення розміру заробітної плати працівників згідно з чинним законодавством.

При встановленні факту неправильної оплати праці керівник закладу, установи зобов`язаний вжити заходів щодо негайного виправлення помилок та виплати працівникові належної йому суми за весь час неправильної оплати, а також визначити ступінь дисциплінарної та матеріальної відповідальності осіб, безпосередньо винних у цьому.

Як зазначає відповідач, що після звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 з посади було виявлено помилку та 10.06.2021 р. було проведено сторно по сумі невірно нарахованої місячної премії. У позивача під час її роботи були відсутні правові підстави для нарахування собі премій, та відповідно, до бухгалтерських довідок до Журналу за січень - травень 2021 року по коригуванню нарахування заробітної плати працівника ОСОБА_1 , на час звернення до суду з даним позовом, за відповідачем борг не значиться.

Питання преміювання на підприємствах, встановлюються у колективному договорі підприємства. Юридичною основою для цього є норми статті 15 Закону України «Про оплату праці» та статті 97 Кодексу законів про працю України. При цьому мають бути дотримані норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Слід також взяти до уваги, що роботодавець ці питання зобов`язаний вирішувати разом з профспілкою.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації разом з роботодавцем вирішує питання оплати праці, у тому числі й премій, винагород та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Отже, всі питання щодо преміювання працівників підприємства вирішують самостійно, шляхом розробки Положення про преміювання. Положення про преміювання є складовою частиною діючої системи оплати праці на підприємстві і, як правило, затверджується як додаток до колективного договору. При цьому, як і колективний договір, зазначене Положення має бути узгоджене з профспілковим або іншим, уповноваженим на представництво трудовим колективом, органом, а за його відсутності - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом

Відповідач у письмово викладеному відзиві стверджує, що жодних Положень чи Наказів про преміювання співробітників на підпприємстві не приймалося.

Підставою для виплати премії/доплати за інтенсивність праці головному бухгалтеру ОСОБА_1 за 4 місяці її роботи повинно бути Положення про преміювання чи Наказ керівника про встановлення доплати та її розмір. Проте копії такого розпорядчого документу до матеріалів справи не надано. Ні зі змісту позовної заяви, ні з наданих матеріалів справи не вбачається посилань на такий розпорядчий документ, а тому суд приходить до висновку про його відсутність. Посилання представника позивача, у даному контексті, на існуючу програму в робочому комп`ютері позивача де була передбачена форма розрахункового листа не може вважатися допустим та належним доказом. Позивач не надала доказів існування боргу з належних їй до виплати сум.

Згідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, надавши відповідну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

Керуючись ст.ст.97,116,117 КЗпП України, Законом України «Про плату праці», ст.ст. ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258- 265, 264, 296, 354, 350 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу Білоцерківської міської ради госпрозрахункової поліклініки профоглядів про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22.10.2021 року

СуддяО. Я. Ярмола