Справа № 283/1737/20
провадження №2/283/47/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

"29" квітня 2021 р. Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області

про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою та стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

19.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що вона, відповідно до державного акту на право на земельну ділянку серії ЯД №157204, є власником земельної ділянки площею 0,0881 га в АДРЕСА_2 , за кадастровим номером :01:003:0164. Відповідач є власником земельної ділянки площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 . Позивач згідно плану про забудову земельної ділянки має право на будівництво будинку та підсобних приміщень. Однак, на місці забудови підсобних приміщень, відповідач, висипавши кам`яний відсів, незаконно зробив дорогу. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 поставити огорожу земельної ділянки відповідно до державного акту, прибрати відсів, а також стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 10000 грн., скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач заперечив відносно позову в повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що відповідно до державного акту на право на земельну ділянку серії ЯД №157204, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0881 га в АДРЕСА_2 , за кадастровим номером :01:003:0164 (а.с.3).

Згідно державного акту на право на земельну ділянку серії ЯД №154703, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :01:007:1145 (а.с.4).

Актом обстеження постійної комісії з питань земельних відносин, містобудування та охорони природного середовища міської ради, спеціалістів відділу містобудування та земельних відносин виконавчого комітету міської ради та спеціалістами ММКП «Земельно-кадастрове бюро» від 23.03.2016 року встановлено факт використання земельних ділянок в АДРЕСА_3 та встановлено факт використання земельних ділянок в АДРЕСА_3 з порушенням чинного земельного законодавства , а саме: межі земельної ділянки по АДРЕСА_4 а шириною 26 м. - 26,65 м. при необхідності 25 м., власник ОСОБА_4 встановив огорожу на земельній ділянці ОСОБА_5 , зайнявши самовільно зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_4 - 1,00 м., зі сторони рівчака - 1,65 м. на довжину 38,40 м.

В свою чергу, суміжний власник ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , порушуючи межі земельної ділянки в бік земель Малинської міської ради самовільно зайняв 1,30 м., що також підтверджується рішенням комісії по врегулюванню земельних спорів та питань у галузі земельних відносин на території м. Малина від 25.02.2015 року.

Комісією встановлено та підтверджено факт, що при висипці проїзду до існуючих гаражів було частково засипано межі земельної ділянки загальною площею 105,75 м.кв. (3 м. на 35,25 м.) по АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_1 . Дана частина земельної ділянки використовується як проїзд мешканцями м. Малин. Встановлено факт розміщення електроопори (ЛЕП - 0,4 кВ) та проходження підземного газопроводу.

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В ст.15 ЦК України закріплено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та інтересів. Тобто, це дії, що спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу.

В будь-якому випадку, порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5,6 вказаної норми Закону визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, що передбачено ч.2,3 ст.152 ЗК України.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

В будь-якому випадку, право власності має захищатися лише при доведеності факту його порушення діями відповідача, створенні власникові з боку третіх осіб перешкод у здійсненні ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Як було встановлено судом, позивач є власником земельної ділянки площею 0,0881 га в АДРЕСА_2 , за кадастровим номером :01:003:0164.

Відповідач є власником земельної ділянки площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :01:007:1145.

Зазначені земельні ділянки є сформованими та їх межі визначені.

З метою встановлення факту порушення прав ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, 28 жовтня 2020 року ухвалою Малинського районного суду по даній справі за клопотанням представника позивача призначено судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання:

- Чи відповідає конфігурація та розміри земельної ділянки в АДРЕСА_5 , розмірам указаним в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД №157204?

-Чи фактично змінилися розміри та конфігурація земельної ділянки в АДРЕСА_5 на час обстеження? Та чи включено в акт приватизації дорогу (проїзд) до існуючих гаражів частину земельної ділянки в АДРЕСА_5 ?

-Чи була зменшена земельна ділянка, виділена в користування позивачу ОСОБА_1 за рахунок суміжної земельної ділянки, виділеної в користування відповідачу ОСОБА_2 .?

- Визначити чи накладаються межі земельної ділянки за адресою в АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_1 на сусідню земельну ділянку за адресою в АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , відповідно до меж земельних ділянок за правовстановлюючими документами, якщо так, то яка площа цієї накладки?

За листом судового експерта ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» Лазарчук В.В. за №21 від 07.04.2021 року цивільну справу №283/1737/20 повернено до суду, а ухвалу від 28.10.2020 року про призначення судової земельно-технічної експертизи залишено без виконання у зв`язку з нездійсненням її оплати позивачем ОСОБА_1 , що в свою чергу унеможливило встановлення факту порушення прав позивача зі сторони відповідача при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Суд зазначає, що позивач не виконала свого процесуального обов`язку та не надала жодних доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги.

Також суд зазначає, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення її прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Беручи до уваги принцип диспозитивності судового процесу щодо розгляду справи виключно в межах позовних вимог та принцип правової визначеності, заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасуванні державного акту та стягненні матеріальної шкоди без надання жодного належного та допустимого доказу на їх підтвердження - не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.13, 81,141, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди відмовити повністю за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя