Справа № 175/3595/20
Провадження № 2/175/1002/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

29 березня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Кучеренка О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини про визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнавши останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що у будинку, що належить їй на праві приватної власності за вищевказаною адресою, зареєстровані відповідачі, що підтверджується довідкою №4338 від 28 вересня 2020 року. Разом із тим, відповідачі з 04 жовтня 2019 року не проживають у цьому житловому будинку більше року, що підтверджують довідкою від 30 вересня 2020 року. Водночас, у будинку відсутні їх особисті речі та майно, комунальні послуги вони не сплачують, участі в утримуванні будинку не приймають, у зв`язку з чим вона не має можливості вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно, а тому вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Позивачка надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подавали.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 25 червня 2012 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав серії СЕА №921144 від 25 червня 2012 року.

Згідно довідки про склад сім`ї та проживання Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №4338 від 28 вересня 2020 року, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: голова д/г - ОСОБА_1, син - ОСОБА_3 , невістка - ОСОБА_3 , онук - ОСОБА_4 , онук - ОСОБА_5 , співмешканець - ОСОБА_6 .

У відповідності до довідки від 30 вересня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з 04 жовтня 2019 року за місцем реєстрації не проживають.

Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317, 388 ЦК України та Житловий кодекс Української РСР; ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.

Отже, належним способом захисту права власності, порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належним позивачу будинку, буде припинення дії, яка порушує це право.

Таким чином, відповідно до положень норм статей 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Окрім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).

Отже, внаслідок реєстрації в будинку відповідачів, які не проживають в ньому більше року, позивач позбавлена можливості розпоряджатися житловим будинком на власний розсуд, що є перешкодою у володінні та розпорядженні майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позивачка за захистом своїх прав та інтересів вимушена була звернутися до суду з цим позовом.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні із позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 840 гривень 80 копійок, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає пропорційному стягненню з відповідачів на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини про визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити у повному обсязі.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнавши останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі по 210 гривень 20 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Бойко