СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________________
Провадження № 4-c/760/24/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

24 березня 2021 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

з участю секретаря Семененко А.Д.

з участю представників скаржника - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві скаргу Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на дії начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадима Івана Сергійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , в.о. начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Людмила Василівна.

ІІ. Описова частина

В жовтні 2019 року Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (заявник) звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на дії начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадима І.С. щодо надмірного стягнення коштів в межах виконавчих проваджень.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №760/22065/16-ц визнано протиправним та скасовано наказ Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» № 782к від 21.11.2016 «Про звільнення ОСОБА_3 » та зобов`язано Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» поновити ОСОБА_3 на посаді; стягнуто з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_3 :

- 101167,99 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу, за вирахуванням необхідних податків та платежів, з якого сума в межах місячного платежу - 6812,80 грн - підлягала негайному виконанню),

- 1000,00 грн (відшкодування моральної шкоди),

- 704,00 грн (судовий збір) та 6612,00 грн (витрати на правову допомогу).

Скаржник вказує, що на підставі виконавчого листа № 760/22065/16-ц, виданого 19.03.2018 Солом`янським районним судом міста Києва, згідно з постановами державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бондаренка М.В. було відкрито виконавчі провадження № 56327985, № 57728102 та № 57728407, за якими Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» було перераховано на поточний рахунок Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві виконавчий збір та витрати за вищенаведеними виконавчими провадженнями.

Незважаючи на проведену оплату виконавчі провадження закрито не було, у зв`язку з чим Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» за виконавчим провадженням № 57728407 від 03.12.2018 змушено було додатково перерахувати 14.12.2018 відповідно до платіжних доручень № 3326, 3327 та 3328, на казначейський (депозитний) рахунок Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 1621,62 грн, що складається із доплат на користь ОСОБА_3 раніше утриманих заявником та перерахованих до бюджету сум: судового збору в розмірі 137,28 грн (18% податку з доходів фізичних осіб - 126,72 грн, військовий збір 1,5% - 10,56 грн); відшкодування моральної шкоди в розмірі 195,00 грн (18% податку з доходів фізичних осіб - 180,00 грн, військовий збір 1,5% - 15,00 грн); витрат на правову допомогу в розмірі 1289,34 грн (18 % податку з доходів фізичних осіб - 1190,16 грн, військовий збір 1,5% - 99,18 грн).

З метою повернення надмірно стягнутих коштів в сумі 1621,62 грн Скаржник, як він вказує, неодноразово звертався до Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із відповідними заявами про повернення надмірно сплачених коштів (від 05.03.2019 за вих. № 14/58/Б, від 12.09.2019 за вих. № 14/209/Б), на що лише 15.10.2019 було отримано відповідь від начальника Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нещадима І.С. з відмовою заявнику у поверненні надмірно сплачених коштів.

Тобто, як вважає Скаржник, суб`єктом оскарження, всупереч статям 4, 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», абзацу 2 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», не здійснено контроль за виконанням рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2017 у справі № 760/22065/16-ц за виконавчими провадженнями № 56327985 від 05.05.2018, № 57728102 та № 57728407 від 20.11.2018, не виконано зобов`язання щодо неухильного дотримання вимог законодавства України, зокрема, не враховано положення підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, що призвело до виникнення дебіторської заборгованості і стало підставою для звернення заявника з даною заявою до суду за захистом порушеного права, в якій він просить суд визнати дії начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадима Івана Сергійовича щодо надмірно стягнутих коштів протиправними та зобов`язати останнього перерахувати (повернути) Державному підприємству «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» надмірно стягнуті кошти у розмірі 1621,62 грн.

З метою перевірки викладених у скарзі обставин за клопотанням заявника суд ухвалою від 06 березня 2020 року витребував у суб`єкта оскарження копії матеріалів виконавчих проваджень № № 56327985 від 05.05.2018, № 57728102 та № 57728407 від 20.11.2018, які були надані суду після застосування до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) штрафу в дохід державного бюджету в розмірі двох працездатних мінімумів для працездатних осіб.

Представники Скаржника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Начальник Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ та Оніщенко С.В. (заінтересована особа) в судові засідання не з`являлися, своїх представників до суду не направляли, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомляли.

Враховуючи, що відповідно до частини 2 статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ та ОСОБА_3 .

ІІІ. Мотивувальна частина

Перевіряючи обставини справи, заслухавши представників заявника, дослідивши матеріали справи, дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов`язків, покладених на нього законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб`єктів права на оскарження її незаконних дій.

Статтею 19 Конституції України зобов`язано органи державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статями 1 та 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень покладається на органи державної виконавчої служби, правовою основою діяльності яких є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 4, частини 2 статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що: державний виконавець є представником влади, діє від імені держави та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання судових рішень у порядку, передбаченому законом, з дотриманням принципів: верховенства права, законності, об`єктивності, тощо.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених в цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Статтею 67 Конституції України зобов`язано кожного сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом, також сплата податків встановлена Податковим кодексом України (ПК України).

Підпунктом 164.2 статті 164 ПК України визначено перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, зокрема: дохід, отриманий таким платником як додаткове благо у вигляді суми грошового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з розділом IV Кодексу (підпункт "г" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України); інші доходи, крім зазначених у статті 165 Кодексу (підпункт 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Кодексу).

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу, і ставку військового збору, встановлену підпунктом 1.3 пункту 16? підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу.

Положеннями підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Таким чином Державне підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» є податковим агентом.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

На підставі пункту 1 розділу ІІ Загальні правила формування та подання звіту Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 №435 (надалі- Порядок), звіт до органів доходів і зборів подається Заявником страхувальника за основним місцем взяття на облік як платника єдиного внеску в органах доходів і зборів в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронних довірчих послуг.

Скаржник зазначену звітність подає в електронному вигляді, що підтверджується витягом форми №1 ДФ Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2051 № 4. Також підтверджується квитанцією № 2 від 07.02.2019 щодо звітності за IV квартал 2018 року до Державної фіскальної служби України. Військовий збір за кожною фізичною особою не сплачується, а здійснюється загальний платіж за відповідний звітний період на всіх фізичних осіб, яким проводяться виплати податковим агентом, що підтверджується витягом форми № 1 ДФ. Підтвердженням сплати заявником з присуджених ОСОБА_3 коштів є витяг з форми №1 ДФ, де вказується РНОКПП ОСОБА_3 , а також квитанція № 2 від 07.02.2019, що підтверджує факт надання до Державної фіскальної служби звітності за IV квартал 2018 року.

Таким чином, Скаржником (Боржником у виконавчому проваджені) при виконанні приписів постанов державного виконавця було дотримано резолютивну частину рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/22065/16-2 і, виступаючи податковим агентом ОСОБА_3 , керуючись статтею 67 Конституції України та нормами ПК України, було правомірно перераховано кошти на рахунок Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва за вирахуванням необхідних податків та платежів (податку з доходів фізичних осіб та військового збору в розмірі 1621,62 грн, а саме: 5322,66 грн, згідно з платіжними дорученнями № 3256, 1278 від 07.12.2018, як витрати на правову допомогу в розмірі 6612,00 грн за вирахуванням 18% податку з доходів фізичних осіб - 1190,16 грн та військового збору 1,5% - 99,18 грн); 566,72 грн, згідно з платіжними дорученнями № 3257, 1279 від 07.12.2018, як судовий збір (за вирахуванням із 704,00 грн 18% податку з доходів фізичних осіб - 126,72 грн та військового збору 1,5% - 10,56 грн).

Правомірність здійснених Боржником дій підтверджується правовою позицією Верховного Суду у справі № 359/10023/16-ц.

Проте, державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва не було закінчено виконавчі провадження № 57728102, 57728407 від 20.11.2018, № 56327985 від 05.05.2018 з одночасним виключенням відомостей про заявника з Єдиного реєстру боржників, відповідно до частини 7 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з цим, Боржник був змушений за виконавчим провадженням № 57728407 від 03.12.2018 додатково перерахувати 14.12.2018, відповідно до платіжних доручень № 3326, 3327 та 3328, на казначейський (депозитний) рахунок Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 1621,62 грн, що складається із доплат на користь ОСОБА_3 раніше утриманих заявником та перерахованих до бюджету сум: судового збору в розмірі 137,28 грн (18% податку з доходів фізичних осіб - 126,72 грн, військовий збір 1,5% - 10,56 грн); відшкодування моральної шкоди в розмірі 195,00 грн (18% податку з доходів фізичних осіб - 180,00 грн, військовий збір 1,5% - 15,00 грн); витрат на правову допомогу в розмірі 1289,34 грн (18% податку з доходів фізичних осіб - 1190,16 грн, військовий збір 1,5% - 99,18 грн).

Для поновлення порушених прав заявник 13.09.2019 звернувся до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ із заявою про повернення надмірно сплачених коштів від 12.09.2019 за вих. № 14/209/Б, на яку отримав відповідь від 09.10.2019 за вих. № 61504 начальника відділу Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Нещадима Івана Сергійовича, якою йому було відмовлено у поверненні надмірно сплачених коштів.

З огляду на приписи частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», частини 1 статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», статті 447 ЦПК України, суб`єктом оскарження може бути начальник районного відділу державної виконавчої служби відповідного управління юстиції, який представляє орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки відповідно до частини 2 статті 4 цього Закону, є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України.

Протиправність дій посадової особи - начальника (на той час) Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадима Івана Сергійовича полягає у невиконанні вимог статей 4, 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів інших органів», абзацу 2 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»; нездійсненні контролю за виконанням рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2017 у справі № 760/22065/16-ц за виконавчими провадженнями № 56327985 від 05.05.2018, № 57728102 та № 57728407 від 20.11.2018; невиконанні зобов`язання щодо неухильного дотримання вимог законодавства України, зокрема, неврахування положення підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України; неповернення заявнику надмірно сплачених коштів в розмірі 1621,62 грн, що призвело до порушення прав заявника, який належним чином виконав рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2017.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною 3 статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі у справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Під час перевірки обставин справи судом встановлено, що ОСОБА_4 , начальник Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ звільнено з займаної посади і тепер виконуючим обов`язки начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ є Кенюк Людмила Василівна, яку було залучено до справи.

Згідно із частиною 2 статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути правопорушення (поновити порушене право заявника).

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судом роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі вищевикладеного та з огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень та виконувати приписи Конституції України, Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та інших законодавчих актів, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на дії начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76 - 81, 247, 258 - 261, 263, 352 - 355, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, Конституцією України, Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Законом України «Про виконавче провадження», Податковим кодексом України, суд ухвалив:

1.Скаргу задовольнити.

2.Визнати протиправним рішення керівника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нещадима Івана Сергійовича про відмову у поверненні надмірно стягнутих з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» коштів в розмірі 1621,62 грнв межах виконавчих проваджень № 56327985 від 05.05.2018, № 57728102 та № 57728407 від 20.11.2018.

3. Зобов`язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (ідентифікаційний код 20015794) повернутинадмірно стягнуті кошти у розмірі 1621,62 грн (одна тисяча шістсот двадцять одна гривня 62 копійки).

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя: