Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1258/21 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І.Ю.
Категорія 32 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі виділені матеріали у справі №274/1258/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Сектору державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області Польової Лариси Дмитрівни, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсними угод про припинення договорів оренди земельних ділянок, скасування рішень державного реєстратора про припинення права оренди земельних ділянок, визнання недійсними договорів оренди землі,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро»,

на ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, постановлену 01 березня 2021 року суддею Хуторною І.Ю. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

25 лютого 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро» (далі Товариство, ТОВ «Андріяшівка-Агро») - Гуменюк О.В. звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати недійсною угоду про припинення договору оренди, укладеної 21.01.2020 між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 2,7949 га, кадастровий номер :04:000:0165 з одночасним визнанням за ТОВ «Андріяшівка-Агро» права оренди на вказану земельну ділянку відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеним між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_1 від 18.11.2015;

скасувати рішення державного реєстратора Сектору Державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Польової Л.Д. (далі - державний реєстратор Польова Л.Д.), про реєстрацію угоди про припинення договору оренди, укладеної 21.01.2020 між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 2,7949 га, кадастровий номер :04:000:0165 з одночасним визнанням за ТОВ «Андріяшівка-Агро» права оренди на вказану земельну ділянку відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеним між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_1 від 18.11.2015;

визнати недійсним договір оренди землі, укладений 20.11.2020 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 ) та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 2,7949 га, кадастровий номер :04:000:0165 з одночасним припиненням права оренди на дану земельну ділянку за ФОП ОСОБА_4 ;

визнати недійсною угоду про припинення договору оренди, укладеної 21.01.2020 між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, площею 5,4763 га, кадастровий номер :04:000:0164 з одночасним визнанням за ТОВ «Андріяшівка-Агро» права оренди вказаної земельної ділянки відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеним між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_2 від 03.07.2014;

скасувати рішення державного реєстратора Польової Л.Д., про реєстрацію угоди про припинення договору оренди, укладеної 21.01.2020 між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, площею 5,4763 га, кадастровий номер :04:000:0164 з одночасним визнанням за ТОВ «Андріяшівка-Агро» права оренди на вказану земельну ділянку відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеним між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_2 від 03.07.2014;

визнати недійсним договір оренди землі, укладений 20.11.2020 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 5,4763 га, кадастровий номер :04:000:0164 з одночасним припиненням права оренди на дану земельну ділянку за ФОП ОСОБА_4 ;

визнати недійсною угоду про припинення договору оренди, укладеної 20.01.2020 між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки, площею 1,5333 га, кадастровий номер :06:000:0269 з одночасним визнанням за ТОВ «Андріяшівка-Агро» права оренди на вказану земельну ділянку відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеним між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_3 від 23.06.2014;

скасувати рішення державного реєстратора Польової Л.Д. про реєстрацію угоди про припинення договору оренди, укладеної 20.01.2020 між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки, площею 1,5333 га, кадастровий номер :06:000:0269 з одночасним визнанням за ТОВ «Андріяшівка-Агро» права оренди на вказану земельну ділянку відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеним між ТОВ «Андріяшівка-Агро» та ОСОБА_3 від 23.06.2014;

визнати недійсним договір оренди землі, укладений 19.10.2020 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 1,5333 га, кадастровий номер :06:000:0269 з одночасним припиненням права оренди на дану земельну ділянку за ФОП ОСОБА_4 .

Цього ж числа ОСОБА_5 подав заяву про забезпечення даного позову, у якій просив:

заборонити ФОП ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії на земельній ділянці площею 2,7949 га, кадастровий номер :04:000:0165, розташованої на території Андріяшівської сільської ради Бердичівського району, що належить ОСОБА_1 , а саме проводити сільськогосподарські роботи по обробітку, збору врожаю та посіву земельної ділянки до вирішення питання по суті;

заборонити ФОП ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії на земельній ділянці, площею 5,4763 га, кадастровий номер :04:000:0164, розташованої на території Андріяшівської сільської ради Бердичівського району, що належить ОСОБА_2 , а саме проводити сільськогосподарські роботи по обробітку, збору врожаю та посіву земельної ділянки до вирішення питання по суті;

заборонити ФОП ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії на земельній ділянці, площею 1,5333 га, кадастровий номер :06:000:0269, розташованої на території Андріяшівської сільської ради Бердичівського району, що належить ОСОБА_3 , а саме проводити сільськогосподарські роботи по обробітку, збору врожаю та посіву земельної ділянки до вирішення питання по суті.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2021 року у задоволенні заяви Товариства про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Гуменюк О.В., який діє в інтересах Товариства, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Крім доводів, зазначених у позовній заяві, послався на ту обставину, що ТОВ «Андріяшівка-Агро» під час дії договорів оренди земельних ділянок, укладених 23.06.2014, 03.07.2014, 18.11.2015 між Товариством та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , проведено польові роботи по обробітку орендованих земельних ділянок та засіяно їх зерновими культурами, тому, у разі здійснення новим орендарем дій щодо обробітку земельних ділянок, які є предметом оспорених додаткових угод про розірвання договорів оренди земельних ділянок та договорів оренди, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Товариства. На його думку, посилання суду на те, що вжитими заходами забезпечення позову можуть бути порушені права ФОП ОСОБА_4 , який наразі орендує земельні ділянки, здійснено без урахування балансу інтересів позивача та відповідача, оскільки Товариством здійснено засів земельних ділянок під час дії договорів оренди до укладення оспорених договорів із ФОП ОСОБА_4 , а останнім дії по реалізації прав орендаря не здійснені.

ОСОБА_5 також звернув увагу на відсутність підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення та до апеляційної скарги додав ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2021 у аналогічній справі про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

В судовому засіданні представник ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для забезпечення позову.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші її учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення враховуючи наступне.

Матеріали оскарження ухвали свідчать, що предметом позову Товариства є визнання недійсними угод про припинення договорів оренди земельних ділянок, скасування рішень державного реєстратора про припинення права оренди земельних ділянок, визнання недійсними договорів оренди землі.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_5 зазначив, що в січні 2021 року Товариству стало відомо про державну реєстрацію сектором реєстрації Ружинської районної державної адміністрації 23.10.2020 та 02.12.2020 припинення дії вищезазначених договорів від 23.06.2014, від 03.07.2014 і від 18.11.2015 те, що дані права зареєстровані за новим орендарем ФОП ОСОБА_4 . Зважаючи на відсутність будь-яких стримуючих чинників по обробітку ФОП ОСОБА_4 земельних ділянок, такі дії нового орендаря завдадуть Товариству безповоротної матеріальної шкоди. Дії ФОП ОСОБА_4 по знищенню посівів товариства порушить права орендаря за первинними договорами оренди та в разі визнання недійсними додаткових угод по розірванню договорів оренди землі, унеможливить відновлення їх реалізації, завдасть збитків, що також виключає ефективний судовий захист в одному провадженні та необхідності звернення із новим позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а захід забезпечення не є співмірним заявленим позовним вимогам.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який належним чином здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Метою вказаного позову є захист прав ТОВ «Андріяшівка-Агро» на поновлення договорів оренди спірних земельних ділянок, а не захист його прав щодо недопущення збитків, пов`язаних з урожаєм на спірних земельних ділянках.

Разом з тим, заявником не було вказано обґрунтованих доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог та яким чином невжиття вказаного виду забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення щодо визнання недійсними угод про припинення договорів оренди земельних ділянок, скасування рішень державного реєстратора про припинення права оренди земельних ділянок, визнання недійсними договорів оренди землі у разі задоволення позову.

Отже, наявність самого по собі позову про визнання недійсними договорів оренди землі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони проводити будь-які сільськогосподарські роботи, у тому числі зі збирання врожаю сільськогосподарських культур та вчиняти перешкоди щодо збирання (незібраного врожаю) сільськогосподарських культур.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові 10 лютого 2021 року у справі №709/853/20.

Крім того, пред`явлення позивачем вимоги про визнання недійсними договорів оренди є немайновими.

Можливе рішення суду у цій справі,- яким підтверджується наявність або відсутність певних правовідносин між сторонами, наявність або відсутність юридичних фактів.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» таке рішення може бути підставою для внесення реєстратором до Державного реєстру запису про скасування державної реєстрації права оренди за відповідачами.

Будь-якого іншого виконання, у тому числі примусового, можливе рішення суду не передбачає.

Вимог майнового характеру позивач не заявляв.

На наявність загроз збереження земельної ділянки з боку відповідачів позивач теж не посилався.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем ризиків утруднення виконання можливого рішення суду або неможливості його виконання, без вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Крім того, зважаючи на наявність у справі двох конкуруючих орендарів земельної ділянки, права яких є зареєстрованими відповідно до законодавства, заборона здійснення господарювання на об`єкті оренди лише відповідачу і тим самим надання можливості до вирішення спору використовувати земельну ділянку позивачу, надає перевагу одній із сторін у спорі.

Так, виділені матеріали не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить представник позивача, а посилання у заяві лише на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З огляду на вищенаведене аргументи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції.

Надана суду копія ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2021 у аналогічній справі про задоволення заяви Товариства про забезпечення позову не має преюдиційного значення для вирішення питання про забезпечення позову у даній справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Андріяшівка-Агро» залишити без задоволення, а ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 28 квітня 2021 року.