Справа № 716/1890/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2021 року м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючої судді Сірик І.С.,

за участю секретаря судових засідань -БарабащукО.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Заставна у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2020 р. до Заставнівського районного суду звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить стягнути на його користь з відповідача в рахунок понесених матеріальних витрат 14765,23 грн., в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду 150 000,00грн., та компенсувати понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13581 грн. В обґрунтування позову зазначив, що в результаті протиправних дій відповідача йому було заподіяно легкі тілесні ушкодження. Під час стаціонарного лікування за рекомендаціями лікарів ним було придбано ліки на суму 14765,23 грн., що підтверджується відповідними товарними чеками, випискою із медичної картки стаціонарного хворого. Крім цього, злочинними діями відповідача йому завдано моральної шкоду, яку він оцінює в 150 000,00 грн., яка полягає в тому, що після нанесення тілесних ушкоджень він деякий час був позбавлений можливості перебувати у звичному для нього ритмі життя, а саме: він не міг працювати через синці та головну біль, був змушений постійно використувати знеболюючі та ліки. Крім того був змушений приймати участь у досудовому слідстві та приймати участь у судових засіданнях у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 що завдало йому певних незручностей,зайвих страждань та грошових витрат, а знахабніла поведінка засудженого та брехливі показання у суді і глузування призводили до болю. Вказані обставини призвели до порушення звичайного ритму життя.

Ні матеріальна, ні моральна шкода винною особою, йому до теперішнього часу не відшкодована, а тому він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.

У відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_4 просить в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої нанесенням легких тілесних ушкоджень відмовити в повному обсязі. Щодо відшкодування моральної шкоди, то згідний відшкодувати 1000,00грн. Дану позицію обґрунтовує обставинами викладеними в відзиві на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гінгуляк В.М. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання не з`являвся, представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні засіданні підтвердив обставини викладені в відзиві на позовну заяву. Крім того просив суд відмовити в задоволені позову в частині стягнення витрат на правову допомогу надану позивачу по розгляду кримінального провадження, оскільки дане питання слід вирішувати по розляду справи в якій надається правова допомога. Просив суд відмовити в задоволенні цивільного позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правову допомогу.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що позов піллягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.11.2019 року обвинуваченого ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. Вирок набрав законної сили 25.02.2020 року.

Відповідно до вказаного вироку встановлено, що ОСОБА_4 05.08.2017 року біля 20 год. 20 хв. перебуваючи в АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправне значення своїх дій, вступив із ОСОБА_1 у суперечку, під час якої, на грунті раптово виниклих неприязних відносин наніс йому один удар правою рукою у ділянку обличчя справа від якого останній впав на землю. Внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця в підочній ділянці справа, рваної забитої рани слизової верхньої губи з синцем та струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1586 мд від 21.12.2017 року відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я останнього, скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст..125 ч.2 КК Укрїни.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення,які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За частиною першою статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною першою статті 1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК України).

З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Тобто, доводячи свої позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, позивач повинен подати суду належні та допустимі докази, що підтверджують необхідність лікування у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями (призначення лікаря), та довести, яка сума була витрачена у зв`язку з цим, а саме надати суду довідки або рахунки про вартість медичних послуг та препаратів.

Так, завдана матеріальна шкода підтверджена документально, товарними чеками від 09.08.2017 року на суму 1643,60 грн, 06.08.2017 року на суму 553,65 грн, 07.08.2017 року на суму 403,20 грн (а.с. 19), 10.08.2017 року на суму 378,90 грн, 11.08.2017 року на суму 1035 грн, 08.08.2017 року на суму 404.40грн., 05.08.2017 року на суму 639.80 грн (а.с. 20) на загальну суму 5058,25 грн. Необхідність придбання даних препаратів документально підтверджено медичним закладом відповідно до листка лікарських призначень (а.с. 25).

Дані медичні препарати та послуги надавались безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, та пов`язані з її наслідками, а тому саме в цьому розмірі підлягає до задоволення.

Натомість інші документи, а саме товарні чеки від 31.05.2019 року, 06.06.2019 року, 27.06.2020 року, 03.07.2020 року, 05.06.2019 року (а.с.26), не містять призначення даних платежів, у суду відсутні підстави вважати, що вказане лікування позивача у 2019 році та 2020 були наслідком вчиненого кримінального правопорушення, яке було вчинено у 2017 році.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності з частиною 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у позивача, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових трат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в сумі 8000 грн.

При цьому слід зауважити, що судом встановлено, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнав ОСОБА_1 зв`язку з спричиненням йому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та не потягнуло за собою негативних наслідків.

Заявлена позивачем сума моральної шкоди в розмірі 150 000,00грн. не відповідає характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових трат (їх тривалості, можливості відновлення), стану його здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Позивачем на підтвердження понесення витрат професійну правничу допомогу, яка була надана в ході розгляду кримінального провадження надано Акт-Розрахунку приймання виконаних робіт, вартості надання правової допомоги та отримання гонорару, виданого адвокатом Гінгуляком В.М. на суму 13 581 грн.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Так, відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із неприбуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів; витрат пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Ч. 2 ст. 120 КПК України передбачає, що витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу в порядку кримінального провадження вирішується під час ухвалення вироку.

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в кримінальному провадженні у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Враховуючи зазначене в задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, яку поніс ОСОБА_1 в ході розгляду кримінального провадження внесеного в ЄРДР №0000482 від 06.08.2017 року слід відмовити.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із тим, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами, які задоволені частково то відповідно за вимоги про стягнення матеріальних та моральних збитків пропорційно задоволених позовних вимог.

При цьому, позивач не скористався можливістю згідност. 137 ЦПК України довести не співмірність заявлених вимог та не подав до суду жодних доказів на спростування заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи із викладеного, керуючись ст. ст. 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5058 (п`ять тисяч п`ятдесят вісім) гривень 25 коп. та моральну шкоду суму в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 8280 (вісім тисяч двісті вісімдесят) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса м.Чернівці вул.Заньковецької,8, ордер серії СЕ №1017383 від 25.01.2021 року.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: ОСОБА_3 , адреса м.Чернівці вул. Головна, 119, офіс 18, ордер серії СЕ №1015050 від 09.12.2020 року.

Суддя Сірик І.С.