Справа № 211/494/21
Провадження № 2/211/1273/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 травня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Н.О. Сарат

при секретарі С.М. Зоріній

за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», просить: стягнути з відповідача на його користь суму недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 11443,37 грн.

В обґрунтування позову навів наступне. Він, ОСОБА_1 , працює по теперішній час машиністом електровоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2 Кривий Ріг) регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця».

З 20.08.2017 по 09.10.2017, з 25.09.2018 по 17.10.2018, з 28.07.2019 по 30.08.2019, з 03.09.2020 по 16.09.2020 йому надавалась щорічна графікова тарифна відпустка. З цього приводу звертався кожного разу особистою заявою до керівника з проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.5 Колективного договору, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо (надалі ППО ВПЗУ КЛД), членом якої є Позивач, провела громадський контроль за додержанням законодавства про працю (колективного договору) і виявила порушення - матеріальна допомога на оздоровлення в порушення п.3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо не надавалась Позивачу в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні, а лише частково: 2017 рік - 2678,93 грн. (код 392 розрахункового листка), 2018 рік - 2709,58 грн. (код 392 розрахункового листка), 2019 рік - 2986.17 грн. (код 392 розрахункового листка), та 2020 рік - 2995,12 грн. (код 392 розрахункового листка).

ППО ВПЗУ КЛД, членом якої є Позивач, направила подання від 15.11.2020 № 86 «Про усунення порушення законодавства про працю (колективного договору) до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» - ОСОБА_2 .

На вищезгадане подання ППО ВПЗУ КЛД отримала лист від 26.11.2020 № 1200 за підписом начальника депо ОСОБА_2 , яким керівник депо відмовив виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у повному розмірі, посилаючись на спільну Постанову керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці ОСОБА_3 № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року , якою постановлено застосувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом. Позивач змушений звернутись до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу за захистом своїх трудових прав.

Як вбачається з п.3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельникиУкраїни та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, який є чиним станом на 2020р., встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника, у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці ОСОБА_3 № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосувати з

01.04.2017року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом.

Однак, згідно п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші - на конференції трудового колективу депо.

Відповідно до Закону України « Про державний бюджет України на 2017 рік, тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці ОСОБА_3 № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року - мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600грн. тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом становив 2000грн.

Таким чином, прийняття 31.03.2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом - є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана Постанова повинна була прийматись не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо та профспілкових комітетів, а на конференції трудового колективу депо, оскільки на момент прийняття вказаної Постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., а ця сума є більшою за 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених законом, який становив 2000 грн, тому сторона позивача вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосування з 01.04.2017 року, яка погіршує становище працівника, а п.3.1.5 Колективного договору.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситись тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Таким чином, відповідно до п.1.4 Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», в особі начальника Криворізького локомотивного депо (адміністрації), та спільного представницького органу профспілок Залізничників і транспортних будівельників України та СПМ, в особі їх виборного органу - (Профком), який уповноважений на представництво трудовим колективом структурного підрозділу відповідно до Законів України «Про колективні договори і угоди», «Про підприємство в Україні», «Галузевої угоди між державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2007-2011 роки» (зі змінами та доповненнями) та на підставі Статуту залізниці - зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища праиівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші - на конференції трудового колективу депо.

Тобто, будь-які зміни які погіршують вимоги п.3.1.5 Колективного договору щодо матеріальної допомоги не можуть бути внесені на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів.

За таких обставин, позивач вважає, що Відповідач безпідставно відмовив йому відшкодувати недоплаченої суму матеріальної допомоги.

Оскільки п.3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо встановлено, що розмір матеріальної допомоги становить не менше мінімальної заробітної платні по України на момент виплати допомоги, а матеріальна допомога станом на січня 2021 року Відповідачем не надана у повному розмірі, для розрахунку беремо мінімальну заробітну плату по Україні, що встановлена ЗУ «Про Державний бюджет Україна на 2021 рік.» з 1 січня 2021 року у розмірі - 6000 грн.

За 2017 рік: 6000 грн. - 2678,93 грн. = 3321,07 грн., де: 6000 грн - мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2021 року. 2678,93 грн.- сума, на яку була надана матеріальна допомога, 3321,07 - частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. Таким чином позивачеві була недоплачена матеріальна допомога на суму 3321,07 грн.

За 2018 рік, 6000 грн. - 2709,58 грн. = 3290,42 грн., де: 6000 грн. - мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2021 року. 2709,58 грн. - сума, на яку була надана матеріальна допомога, а 3290,42 грн,- частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. Таким чином позивачеві була недоплачена матеріальна допомога на суму 3290,42 грн.

За 2019 рік: 6000 грн. - (2986,17 грн.+ 1186,83) = 1827 грн., де: 6000 грн. - мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2021 року. 2986,17 грн. - сума, на яку була надана матеріальна допомога, 1186,83 грн. - за постановою суду справа №211/7250/19 Провадження №22- зі ц/803/4565/20. 1827 грн - частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. Таким чином позивачеві була недоплачена матеріальна допомога на суму 1827 грн.

За 2020 рік: 6000 грн. - 2995,12 грн. = 3004,88 грн., де: 6000 грн. - мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2021 року. 2995,12 грн. - сума, на яку була надана матеріальна допомога, 3004,88 грн - частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. Таким чином позивачеві була недоплачена матеріальна допомога на суму 2004,88 грн.

Отже, загальна сума недоплаченої позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення становить 11443,37 грн.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача в судовое засідання не з`явилася, надала клопотання про відкладення розгляду справи так як тільки ознайомлена з матеріалами справи 28.04.2021 року та потрібен час для підготування відзиву, але з матеріалів справи вбачається, що 24.02.2021 року представник відповідача отримала матеріали позову та ухвалу суду про відкриття провадження, з моменту 24.02.2021 року вже пройшло більш як 15 днів на подання відзиву, але відзиву не надійшло, за таких обставин, суд вважає, що можливо розглянути справу за наявними доказами у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , працює по теперішній час машиністом електровоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2 Кривий Ріг) регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця».

З 20.08.2017 по 09.10.2017, з 25.09.2018 по 17.10.2018, з 28.07.2019 по 30.08.2019, з 03.09.2020 по 16.09.2020 йому надавалась щорічна графікова тарифна відпустка. З цього приводу звертався кожного разу особистою заявою до керівника з проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.5 Колективного договору, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо (надалі ППО ВПЗУ КЛД), членом якої є Позивач, провела громадський контроль за додержанням законодавства про працю (колективного договору) і виявила порушення - матеріальна допомога на оздоровлення в порушення п.3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо не надавалась Позивачу в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні, а лише частково: 2017 рік - 2678,93 грн. (код 392 розрахункового листка), 2018 рік - 2709,58 грн. (код 392 розрахункового листка), 2019 рік - 2986.17 грн. (код 392 розрахункового листка), та 2020 рік - 2995,12 грн. (код 392 розрахункового листка).

ППО ВПЗУ КЛД, членом якої є Позивач, направила подання від 15.11.2020 № 86 «Про усунення порушення законодавства про працю (колективного договору) до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» - ОСОБА_2 .

На вищезгадане подання ППО ВПЗУ КЛД отримала лист від 26.11.2020 № 1200 за підписом начальника депо ОСОБА_2 , яким керівник депо відмовив виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у повному розмірі, посилаючись на спільну Постанову керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці ОСОБА_3 № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року , якою постановлено застосувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом. Позивач змушений звернутись до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу за захистом своїх трудових прав.

Як вбачається з п.3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельникиУкраїни та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, який є чиним станом на 2020р., встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника, у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці ОСОБА_3 № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосувати з

01.04.2018року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом.

Однак, згідно п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші - на конференції трудового колективу депо.

Відповідно до Закону України « Про державний бюджет України на 2017 рік, тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці ОСОБА_3 № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року - мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600грн. тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом становив 2000грн.

Таким чином, прийняття 31.03.2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом - є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана Постанова повинна була прийматись не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо та профспілкових комітетів, а на конференції трудового колективу депо, оскільки на момент прийняття вказаної Постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., а ця сума є більшою за 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених законом, який становив 2000 грн, тому сторона позивача вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосування з 01.04.2017 року, яка погіршує становище працівника, а п.3.1.5 Колективного договору.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситись тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Таким чином, відповідно до п.1.4 Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», в особі начальника Криворізького локомотивного депо (адміністрації), та спільного представницького органу профспілок Залізничників і транспортних будівельників України та СПМ, в особі їх виборного органу - (Профком), який уповноважений на представництво трудовим колективом структурного підрозділу відповідно до Законів України «Про колективні договори і угоди», «Про підприємство в Україні», «Галузевої угоди між державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2007-2011 роки» (зі змінами та доповненнями) та на підставі Статуту залізниці - зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища праиівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші - на конференції трудового колективу депо.

Тобто, будь-які зміни які погіршують вимоги п.3.1.5 Колективного договору щодо матеріальної допомоги не можуть бути внесені на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів.

За таких обставин, позивач вважає, що Відповідач безпідставно відмовив йому відшкодувати недоплаченої суму матеріальної допомоги.

Оскільки п.3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо встановлено, що розмір матеріальної допомоги становить не менше мінімальної заробітної платні по України на момент виплати допомоги, а матеріальна допомога станом на січня 2021 року Відповідачем не надана у повному розмірі, для розрахунку беремо мінімальну заробітну плату по Україні, що встановлена ЗУ «Про Державний бюджет Україна на 2021 рік.» з 1 січня 2021 року у розмірі - 6000 грн.

За 2017 рік: 6000 грн. - 2678,93 грн. = 3321,07 грн., де: 6000 грн - мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2021 року. 2678,93 грн.- сума, на яку була надана матеріальна допомога, 3321,07 - частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. Таким чином позивачеві була недоплачена матеріальна допомога на суму 3321,07 грн.

За 2018 рік, 6000 грн. - 2709,58 грн. = 3290,42 грн., де: 6000 грн. - мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2021 року. 2709,58 грн. - сума, на яку була надана матеріальна допомога, а 3290,42 грн,- частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. Таким чином позивачеві була недоплачена матеріальна допомога на суму 3290,42 грн.

За 2019 рік: 6000 грн. - (2986,17 грн.+ 1186,83) = 1827 грн., де: 6000 грн. - мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2021 року. 2986,17 грн. - сума, на яку була надана матеріальна допомога, 1186,83 грн. - за постановою суду справа №211/7250/19 Провадження №22- зі ц/803/4565/20. 1827 грн - частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. Таким чином позивачеві була недоплачена матеріальна допомога на суму 1827 грн.

За 2020 рік: 6000 грн. - 2995,12 грн. = 3004,88 грн., де: 6000 грн. - мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2021 року. 2995,12 грн. - сума, на яку була надана матеріальна допомога, 3004,88 грн - частка суми, яка була недоплачена до мінімальної заробітної плати. Таким чином позивачеві була недоплачена матеріальна допомога на суму 2004,88 грн.

Отже, загальна сума недоплаченої позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017, 2018, 2019, 2020 роки становить 11443,37 грн. , і суд погоджується з розрахунком позивача.

Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, КЗпП України, Законом України «Про колективні договори і угоди».

Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5. Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, який є чинним станом на 2020 року, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до спільної постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Згідно з п. 1.4. Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000,00 грн.

Таким чином, прийняття 31.03.2017 спільної постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, а ця сума є більшою за 125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених законом, який становив 2000 грн.

Тому при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосування з 01.04.2017 року, яка погіршує становище працівника, а п.3.1.5 Колективного договору.

Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як встановлено ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З аналізу у сукупності ст.ст.22, 58 Конституції України, ст. 9 КЗпП України належить прийти до висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотньої сили.

Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагає судової процедури визнання їх недійсними.

На переконання суду Закон України «Про внесення змін до законодавчих актів України» погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив його право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотньої сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці.

Суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.5. Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та спільним представницьким органом залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.5. якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 31.03.2017 спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

При цьому, приймаючи до уваги, що відповідно до положень п. 3.1.5. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент виплати допомоги, суд вважає за необхідне при визначенні розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розміру мінімальної заробітної плати по Україні встановленої з 01 вересня 2020 року відповідно, тому суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 11443,37 грн.

Отже, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» за захистом свого права.

Також суд враховує, що задоволення позову буду відповідати такому, передбаченому ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави.

Керуючись ст.ст.22, 58 Конституції України, ст.ст. ЦК України, ст.ст. 9, 10, 13, 18, 97 КЗпП України, ст. ст.2, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 247, 263- 265,354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення - задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місце перебування: м. Київ, вул. Єжі Гедройця, 5, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у сумі 11443 (одинадцять тисяч чотириста сорок три) гривні 37 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місце перебування: м. Київ, вул. Єжі Гедройця, 5, ) на користь держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення.

Суддя: Н. О. Сарат