Справа № 461/2923/20 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2060/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Шеремети Н.О., Мельничук О.Я.

при секретарі: Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду, -

в с т а н о в и в:

03 квітня 2020 року позивач звернувся до суду до позовом до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду.

В обгрунтування позову покликається на те, що 27 липня 2002 року в результаті падіння військового літака СУ-27УБ під час авіа шоу на Скнилівському летовищі ОСОБА_1 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеня, крововиливи в речовину головного мозку, перелом правої ключиці. Позивач був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, що підтверджується вироком Військового апеляційного суду центрального регіону України від 23.06.2005 року у кримінальному провадженні про обвинувачення військових службових осіб Військово-повітряних Збройних Сил України («Скнилівська трагедія»).За висновком МСЕК від 28 лютого 2004 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності зі втратою професійної працездатності, безтерміново, за висновком МСЕК від 14.05.2004 року ОСОБА_1 була встановлена ІІ група інвалідності з втратою 100% професійної працездатності, безтерміново, після переоглядів за висновком МСЕК від 06 червня 2006 року встановлена І група інвалідності, визначено, що позивач не здатний до самообслуговування та потребує стороннього догляду. Просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01.03.2019 року по 29.02.2020 року, яка становить 51 176,00 грн.; стягнути відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутову допомогу та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на звичайний догляд, за період з 01.03.2019 року по 29.02.2020 року в сумі 38 382,00 грн.

Оскаржувним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01.03.2019 року по 29.02.2020 року, в розмірі 51 176,00 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутову допомогу та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на звичайний догляд, за період з 01.03.2019 року по 28.02.2020 року в розмірі 38 382,00 грн.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду оскаржило Міністерство оборони України.

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував обставини, зазначені у відзиві на позов, в якому чітко і аргументовано були роз`яснені доводи щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначає, що оскільки сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, позивач мав змогу надати всі докази, які б підтверджували його право на виплату відшкодувань додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0.5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на побутову допомогу, та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати за звичайний догляд за період з 01.03.2019 року по 28.02.2020 року. Вважає, що позивачем не було надано суду належних доказів, які б підтверджувати той факт, що позивачем були використані додаткові кошти на його догляд.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні колегії суддів представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити.

Представник апелянта - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Судом встановлено, що 27 липня 2002 року під час проведення авіаційно-спортивного свята на аеродромі спільного базування» Львів» (Скнилів) відбулося падіння військового літака СУ-27 УБ № 42 Військово-повітряних сил України, який належав Міністерству оборони України.

Вироком військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23 червня 2005 року, залишеним без змін ухвалою Військової судової колегії Верховного Суду України від 02 березня 2006 року, встановлено вину посадових осіб Міністерства оборони України в падінні військового літака.

Позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальній справі по обвинуваченню службових осіб Військово-Повітряних Збройних Сил України у Скнилівській трагедії. Внаслідок катастрофи літака СУ-27 позивачу спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком медичної експертизи № 150 від 28 грудня 2007 року позивач отримав черепно-мозкову травму у виді забою головного мозку важкого ступеня з крововиливами в речовину та під оболонку головного мозку з переважним ураженням лівої його половини, перелом правої ключиці. У зв`язку з наслідками перенесеної черепно-мозкової травми стійка втрата працездатності ОСОБА_1 складає 100% безстроково. Відповідно до висновків МСЕК, а саме: витягу з акту серії ЛВА-1 № 134481 від 28 лютого 2004 року, ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, у діагнозі МСЕК зазначено, що захворювання є наслідком травми 2002 року, отриманої при аварії військового літака (Скнилівська авіакатастрофа); довідки серії ЛВА-1 № 188551 від 14 травня 2004 року, після повторного переогляду позивачеві встановлена ІІ група інвалідності; довідки серії ЛВА-1 № 290854 від 06 червня 2006 року, ОСОБА_1 встановлена І група інвалідності, в якому вказано, що позивач потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Потреба позивача у постійному сторонньому догляді та його нездатність до самообслуговування підтверджуються також висновками лікарської комісії Львівського міського психоневрологічного диспансеру № 160 від 08 липня 2005 року та № 170 від 09 червня 2006 року.

Обставини отримання ОСОБА_1 травм, що стали причиною втрати працездатності, встановлювалися рішеннями Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2008 року, 23 липня 2009 року, 29 вересня 2010 року, 16 травня 2011 року, 10 квітня 2012 року, 28 травня 2013 року, 30 квітня 2014 року, 10 квітня 2015 року, 08 квітня 2016 року, 21 квітня 2017 р., 11.06.2018 р., 28.05.2019 р., а відтак згідно із ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період 01.01.2019 р. - 31.12.2019 р. встановлено в розмірі 4173, 00 грн.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період 01.01.2020 р. - 29.02.2020 р. встановлено в розмірі 4723 грн.

Всього заборгованість по відшкодуванню втраченого заробітку (доходу) внаслідок втрати загальної працездатності за період з 01.03.2019 р. по 29.02.2020 р. складає:

(4173 грн. * 10 місяців ) + (4723 грн. * 2 місяці) = 51 176,00 грн.

Відповідно п.19 Постанові Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Розмір витрат не може бути меншим 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на побутову допомогу, 1/4 % мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на звичайний догляд.

Суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком заборгованості по відшкодуванню додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2019 р. по 29.02.2019 р., що становить:

(4173 грн. * 10 місяців) / 2 + (4723 грн. * 2 місяці) / 2 = 25 588,00 грн. - на побутову допомогу

(4173 грн. * 10 місяців) / 4 + ( 4723 грн. * 2 місяці) /4 = 12 794, 00 грн. - на звичайний догляд.

Всього заборгованість по відшкодуванню додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2019 р. по 28.02.2020 р. складає 38 382, 00 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачу було завдано шкоду каліцтвом, він визнаний інвалідом 1 групи, а відтак має право на відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, який підлягає стягненню з Міністерства оборони України. Оскільки позивач на час ушкодження здоров`я не працював, втрачений заробіток слід нарахувати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у сумі 51 176,00 грн. за період з 01 березня 2019 року по 29 лютого 2020 року. Також підлягають відшкодуванню за цей період додаткові витрати, викликані необхідністю стороннього догляду у сумі 38 382,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем підставності його вимог спростовуються матеріалами справи, а саме висновками експерта, висновками МСЕК, довідками закладів охорони здоров`я, які містять відомості щодо втрати ОСОБА_1 внаслідок падіння військового літака СУ-27УБ, який належав відповідачу, загальної працездатності та необхідності стороннього догляду за позивачем.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 травня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Мельничук О.Я.