Номер провадження: 22-ц/813/5153/21
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника Басовича В.О. і представника публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року (одноособово суддя Бескровний Я.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі-Банк 1) про захист прав споживача, а саме: стягнення з Банка на користь позивача 750 000 гривень в рахунок відшкодування збитків.

Позов обґрунтовано наступним.

На ім`я позивача у Банку 1 відкрито поточний рахунок з використанням платіжних карток. 08.04.2016 року Банк 1 повідомив позивача листом про надання документів для підтвердження мети та підстав проведених операцій за його рахунками, їх відповідність характеру діяльності позивача та майновому стану. 18.04.2016 року позивач надав пояснення Банку 1, однак 05.05.2016 р. Банк 1 заблокував його банківський рахунок з грошовими коштами понад 1 500 000 гривень, що не дало йому змоги розрахуватися за борговими зобов`язаннями перед ОСОБА_2 на суму 1 500 000 гривень. На підставі рішення суду з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто 1 500 000 гривень неустойки за несвоєчасне повернення позики. Позивач домовився з ОСОБА_2 про зменшення неустойки і сплатив її останньому у сумі 750 000 гривень.

Посилаючись на норми ст.623 ЦК України, вважаючи дії Банку 1 з блокування банківської платіжної картки незаконними, позивач просив про задоволення позову.

У судовому засіданні в суді першої інстанції 10.04.2019 року представник позивача позов підтримав і просив про його задоволення, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Позивач ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду від 10.04.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 зазначає:

З рішення суду по справі № 520/7201/16 вбачається, що суд стягнув загальний борг (загальну заборгованість) у розмірі 3 000 000 гривень, з яких 1 500 000 гривень неповернута сума позики і 1 500 000 гривень сума неустойки за прострочення повернення суми позики понад 30 днів (100 % від простроченої суми). Виникнення у ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати неустойки стало наслідком неможливості вчасного повернення ним суми позики у розмірі 1 500 000 гривень, хоча відповідну достатню суму він мав на власному рахунку у Банку 1 і 20.05.2016 надав Банку 1 розпорядження щодо перерахування такої суми на рахунок ОСОБА_2 . Проте, внаслідок протиправних дій Банку 1 щодо зупинення руху коштів по рахунку ОСОБА_1 і блокування дії його платіжних карток, відповідні кошти не були перераховані ОСОБА_2 , і, як наслідок, ОСОБА_1 сплатив неустойку за несвоєчасне повернення суми позики (розмір неустойки за домовленістю з ОСОБА_2 було зменшено до 750 000 гривень). Докази зменшення розміру неустойки та повної її сплати ОСОБА_2 наявні у матеріалах справи.

Суд у мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначив, що дії Банку 1 щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», процитувавши, положення ст. 17 зазначеного Закону щодо належних дій банку і строків з відповідного зупинення, які є остаточними та продовженню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону, зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Таких дій/строків Банком 1 у спірних правовідносинах вчинено/дотримано не було.

Судова практика Верховного Суду, посилання на яку з боку позивача суд охарактеризував як «недоречне», свідчить про сталий правовий висновок касаційного суду, що правомірність дій банку щодо відмови у проведенні фінансових операцій та блокування рахунку можлива лише у випадку вчинення банком дій, визначених ст. 17 Закону, з дотриманням передбачених вказаною статтею Закону строків.

Блокування рахунку позивача і відмова у проведенні операцій за цим рахунком без вчинення дій, передбачених ст. 17 Закону, і понад передбачені цією статтею строки свідчить про порушення Банком своїх зобов`язань перед позивачем, а саме зобов`язань виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком, не створюючи перешкод/обмежень у праві клієнта розпорядження коштами на власний розсуд, окрім передбачених законом випадків, а такі випадки у спірних правовідносинах (з огляду на невідповідність дій Банку вимогам ст. 17 Закону) місця не мали (ст. 1066,1068 ЦК України).

Стягнення збитків як наслідок порушення цивільного зобов`язання (в даному випадку - зобов`язання Банку щодо виконання розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка) передбачено загальними (ст. 22, 1166) та спеціальними (ст. 1073) нормами ЦК України, які застосовуються незалежно від того, чи продубльовано відповідні положення у договорі банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем доведено наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, як підстави для стягнення збитків, а саме: протиправна поведінка Банка, яка проявилася у невиконанні/неналежному виконанні ним цивільного зобов`язання; наявність у позивача збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою Банку та завданими збитками; вина Банка 1, яку останній не спростовував.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відзив представника Банка зазначає:

03.11.2014 року між ОСОБА_1 та Банком 1 укладено Угоду №РЭУ2-684286 та Заяву № до цієї Угоди про відкриття та ведення карткового рахунку, відповідно до якої позивачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 .

На виконання вимог законодавства з питань фінансового моніторингу, у квітні 2016 року Банком 1 здійснено аналіз фінансових операцій проведених по рахункам клієнтів Банку, у т.ч. по картковому рахунку позивача в Банку 1 за період з листопада 2015 року. За результатами аналізу руху коштів по картковому рахунку позивача встановлено, що в період з 01.11.2015 року по 01.04.2016 року на картковий рахунок позивача у безготівковому порядку зараховано кошти у загальній сумі 20 999 973,27 гривень із призначенням платежу «Поповнення власного КР ОСОБА_1 ».

08.04.2016 року Банк 1, листом вих. №Д1-В69/61/413, відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зобов`язав позивача не пізніше двадцяти днів з дати отримання листа надати до банку інформацію та документи, що розкривають мету та підстави проведення операцій, наведених у додатку №1 до листа, їх відповідність характеру діяльності, майновому стану, а також режиму рахунку фізичної особи (договори, рахунки, акти та пояснення тощо). Банк 1 запропонував позивачу негайно припинити здійснення сумнівних операцій по рахункам та повідомив, що у разі невиконання зазначених вимог, Банк 1 має право відповідно до законодавства України та умов укладених договорів прийняти рішення про відмову в проведенні подальших фінансових операцій (відмовити в обслуговуванні) та/або вжити заходи для закриття рахунків позивача в Банку 1, який позивач отримав 18.04.2016 року, про що свідчить його підпис на листі Банка 1 від 08.04.2016 року. Позивач надав Банку 1 відповідь на запит від 08.04.2016 року з поясненнями, в яких зазначив, що грошові кошти, що надходили на його рахунок у Банку 1 отримані ним з його власного рахунку фізичної особи, відкритому в іншому банку ПАТ КБ «Євробанк» (далі-Банк 2). Зняття готівкових коштів у значних сумах з карткового рахунку у Банку 1 позивач пояснив тим, що він часто перебуває у м. Одеса, в якому відсутні відділення Банка 2. До пояснень позивачем додав копії платіжних доручень на переказ коштів з власного поточного рахунку в Банк 2 на картковий рахунок в Банку 1.

Банк, керуючись п.1 ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», прийняв рішення про припинення ділових відносин з позивачем (припинення обслуговування) та відмовився від проведення подальших фінансових операцій по рахунку позивача з 06.05.2016 року, оскільки наданих позивачем пояснень та копій платіжних доручень було недостатньо для встановлення відповідності характеру, змісту діяльності позивача та фінансового стану, що були повідомлені Банку 1 при відкритті рахунку. При прийнятті вказаного рішення про відмову від підтримання ділових відносин з позивачем Банком 1 не допущено порушень вимог чинного законодавства чи прав позивача.

З метою з`ясування причини блокування карток та карткового рахунку позивач в телефонному режимі звернувся до персонального менеджера відділення Банку 1 (що не заперечується ним у позові) та отримав відповідну інформацію щодо причин блокування рахунку, а також щодо того, що він має право подати заяву на закриття рахунку та розпорядження Банку 1 про перерахування залишку коштів зі свого рахунку.

Натомість, замість звернення до Банку 1 із заявою про закриття рахунку та перерахування залишку коштів з свого рахунку, 20.05.2016 року позивач надав до Банка 1 платіжне доручення №1 від 18.05.2016 року на перерахування коштів у сумі 1 500 000 гривень з його карткового рахунку на рахунок ОСОБА_2 , в чому Банк 1 йому правомірно відмовив, оскільки розпорядженням №1 від 05.05.2016 року прийнято рішення про припинення ділових відносин з позивачем (припинення обслуговування) та Банк 1 відмовився від проведення подальших фінансових операцій по рахунку позивача з 06.05.2016 року, на підставі п.1 ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

20.05.2016 року Банк 1 отримав заяву позивача від 18.05.2016 року про розблокування платіжної картки, відновлення руху коштів по рахунку, тощо. На вказану заяву 23.05.2016 року Банк надав відповідь №Д1-В69/61/711, в якій повідомив, що Банк 1, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати аналіз фінансових операцій клієнтів та вживати застережних заходів з метою запобігання використання Банку 1 для проведення фінансових операцій, що можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням доходів), одержаних злочинним шляхом та повідомив, що Банк 1 має право прийняти рішення про відмову в проведенні подальших фінансових операцій (відмовити в обслуговуванні) та/або вжити заходи для закриття рахунків позивача в Банку 1. Незважаючи на те, що ще у травні місяці 2016 року позивач отримав повну та вичерпну інформацію щодо того, в якому порядку він може розпорядитися коштами на своєму рахунку (подати заяву на закриття рахунку та надати реквізити рахунку на який банк повинен переказати залишок коштів по його рахунку), із заявою про закриття рахунку та переказ коштів позивач звернувся до Банка 1 лише 29.08.2016 року. В день звернення позивача Банк 1 видав розпорядження №58 від 29.08.2016 року про розблокування рахунку позивача та здійснення перерахування залишку коштів з рахунку клієнта за наданими позивачем реквізитами.

В період з травня 2016 року до серпня 2016 року позивач не звертався до Банка 1 із заявою про закриття рахунку та перерахування коштів з рахунку. Позиція позивача, що «внаслідок протиправних дій Банку 1 щодо зупинення руху коштів по рахунку ОСОБА_1 і блокування дії його платіжних карток він не зміг вчасно повернути грошові кошти, позичені ним 07.05.2014 року у ОСОБА_2 »є безпідставною та надуманою, оскільки позивач у будь-який час міг звернутися до Банка 1 із заявою про закриття рахунку та перерахування залишку коштів на ньому, однак вказане право позивач вчасно не реалізував, звернувся до Банка 1 лише у серпні 2016 року, що і потягло для нього несприятливі наслідки. Несприятливі наслідки для позивача (винесення 01.08.2016 Київським районним судом м. Одеси рішення по справі №520/7201/16-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 3 000 000 гривень виникли не з вини Банка 1,що виключає покладення на Банк 1 відповідальності за збитки позивача.

В процесі отримання та використання Банком 1 інформації, необхідної для ідентифікації та вивчення клієнта, в т.ч. щодо його фінансового стану, Банк 1 керується вимогами ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», «Положення про здійснення банками фінансового моніторингу», затвердженого постановою Правління НБУ №417 від 26.06.2015 р.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

На підставі заяви ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 03.11.2014 року між позивачем і Банком 1, 03.11.2014 року укладено Угоду №PDV2-684286 про відкриття та ведення карткового рахунку № НОМЕР_1 (а.с.134-136 т.1).

У період з 01.11.2015 року по 01.04.2016 року на картковий рахунок позивача у безготівковому вигляді перераховано 20 999 973,27 гривень із призначенням «Поповнення карткового рахунку» (а.с.138-152 т.1).

Банк 1, листом від 08.04.2016 року (а.с.7,137 т.1), який позивач ОСОБА_1 отримав 18.04.2016 року (а.с.137 т.1), запропонував позивачу припинити здійснення сумнівних операцій та надати інформацію і документи, що розкривають мету та підстави проведення операцій зазначених у Додатку. 18.04.2016 року ОСОБА_1 надав Банку 1 письмові пояснення і копії платіжних доручень (а.с.153-156 т.1).

Вважаючи надані позивачем документи недостатніми для встановлення відповідності характеру, змісту діяльності позивача, що були повідомлені при відкритті рахунку, 05.05.2016 року Банк 1 видав розпорядження №1 про припинення ділових відносин із позивачем (припинення обслуговування) і відмовився від проведення подальших фінансових операцій з 06.05.2016 року, з підстав ст. 10 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (а.с.157 т.1).

20.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Банка 1 із заявою про розблокування дії картки та відновлення руху коштів, яку Банк 1 залишив без задоволення (а.с.9,158 т.1).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 1.08.2016 року у справі №520/7201/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суд стягнув 3 000 000 гривень (а.с.13,14 т.1).

19.08.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено угоду про сплату останнім неустойки у розмірі 750 000 гривень, які отримані ОСОБА_2 , що вбачається із розписок (а.с.77-80 т.1).

Розпорядженням №58 від 29.08.2016 року, за заявою позивача від 29.08.2016 року, розблоковані кошти на рахунку в Банку 1 з перерахуванням залишку коштів до іншого банка (а.с.164 т.1).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із зобов`язання, які регулюються нормами ЦК України, Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі-Закон від 14.10.2014 року № 1702-VII), Законом України «Про банки і банківську діяльність».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з того, що позивач не довів позовних вимог (а.с.246,247 т.2).

Колегія суддів погоджується з висновками суду зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з 03.11.2014 року між сторонами існували зобов`язання з Угоди №РЭУ2-684286 та Заяви № до цієї Угоди про відкриття та ведення карткового рахунку № НОМЕР_1 .

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором (ст. 1066 ч.ч.1,3, 1068 ЦК України).

05.05.2016 року Банк 1 видав розпорядження №1 про припинення ділових відносин із позивачем (припинення обслуговування) і відмовився від проведення подальших фінансових операцій з 06.05.2016 року, з підстав ст. 10 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України у редакції станом на травень 2016 року).

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; відмовитися від проведення переказу в разі відсутності даних, передбачених частинами дванадцятою і тринадцятою статті 9 цього Закону; відмовити клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися: від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. У випадках, передбачених цією частиною статті, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про проведення операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про осіб, які мають або мали намір встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу в порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, зобов`язаний уточнювати інформацію про клієнта у випадках, визначених законодавством. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення фінансових операцій (обслуговування) у разі, коли клієнт на запит суб`єкта первинного фінансового моніторингу щодо уточнення інформації про клієнта не подав відповідну інформацію (офіційні документи та/або належним чином засвідчені їх копії). Суб`єктам первинного фінансового моніторингу забороняється встановлювати ділові відносини (проводити валютно-обмінні фінансові операції, фінансові операції з банківськими металами, з готівкою (готівковими коштами) з юридичними чи фізичними особами, яких включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції. Про спроби встановлення ділових відносин (проведення валютно-обмінних фінансових операцій, фінансових операцій з банківськими металами, з готівкою (готівковими коштами) такими особами суб`єкти первинного фінансового моніторингу зобов`язані негайно повідомляти спеціально уповноваженому органу. У разі виявлення суб`єктом первинного фінансового моніторингу за результатами внесення змін до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, особи клієнта (з яким установлені ділові відносини), яку включено до зазначеного переліку, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний негайно повідомити спеціально уповноваженому органу про таку особу (ст. 10 Закону України від 14.10.2014 року № 1702-VII станом на квітень-травень 2016 року).

На виконання вимог законодавства з питань фінансового моніторингу, у квітні 2016 року Банком 1 здійснений аналіз фінансових операцій проведених по картковому рахунку позивача № НОМЕР_1 за період з листопада 2015 року. Банк 1 виявив регулярне проведення операцій, що не відповідали характеру, змісту діяльності позивача та фінансового стану, які були повідомлені клієнтом Банку при відкритті рахунку та/або можуть свідчити про використання рахунку фізичної особи для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, що прямо заборонено чинним законодавством України та умовами укладеного між Банком та позивачем договору.

За результатами аналізу руху коштів по картковому рахунку позивача встановлено, що в період з 01.11.2015 року по 01.04.2016 року на картковий рахунок позивача № НОМЕР_1 у безготівковому порядку зараховані кошти у загальній сумі 20 999 973,27 гривень із призначенням платежу «Поповнення власного КР ОСОБА_1 ». Вказані кошти в той же або на наступний день після їх зарахування знімались позивачем готівкою в значних сумах (20 000 гривень-300 000 гривень на день), а всього з 01.11.2015 року по 01.04.2016 року позивач зняв і отримав готівкою з карткового рахунку НОМЕР_3 , 52 гривень.

Так, протягом вказаного періоду: за допомогою платіжної картки № НОМЕР_4 позивачем знято кошти у сумі 20 506 654,89 гривень (з них отримано готівкою за допомогою АТМ 20 505 355,02 гривень); за допомогою платіжної картки № НОМЕР_5 позивачем знято кошти у сумі 842 879,82 гривень (з них отримано готівкою за допомогою АТМ близько 778 022,50 гривень), що підтверджується випискою руху коштів по картковому рахунку позивача (а.с.138-152 т.1).

Листом від 08.04.2016 року №Д1-В69/61/413 Банк, відповідно до вимог ст.9 Закону України від 14.10.2014 року № 1702-VII, зобов`язав позивача не пізніше двадцяти днів з дати отримання листа надати до банку інформацію та документи, що розкривають мету та підстави проведення операцій, наведених у додатку №1 до листа, їх відповідність характеру діяльності, майновому стану, а також режиму рахунку фізичної особи (договори, рахунки, акти та пояснення тощо) і запропонував позивачу негайно припинити здійснення сумнівних операцій по рахункам та повідомив, що у разі невиконання зазначених вимог, Банк має право, відповідно до законодавства України та умов укладених договорів, прийняти рішення про відмову в проведенні подальших фінансових операцій (відмовити в обслуговуванні) та/або вжити заходи для закриття рахунків позивача в Банку, який позивач отримав 18.04.2016 року (а.с.137 т.1).

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). Суб`єкт первинного фінансового моніторингу в процесі обслуговування клієнта зобов`язаний уточнювати інформацію про клієнта в порядку, встановленому суб`єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб`єктом первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Ідентифікація та верифікація клієнта здійснюється у разі: виникнення підозри; проведення фінансової операції, що підлягає фінансовому моніторингу; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами на суму, що дорівнює чи перевищує 150 000 гривень, або суму, еквівалентну зазначеній сумі, у тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах. Залежно від рівня ризику проведення фінансової операції ідентифікація, верифікація клієнта здійснюються також у разі проведення ним фінансової операції на суму, визначену частиною першою статті 15 цього Закону, незалежно від того, проводиться така фінансова операція одноразово чи як кілька фінансових операцій, які можуть бути пов`язані між собою. У разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний провести поглиблену перевірку клієнта (ст. 9 ч.ч. 1,7 Закону України від 14.10.2014 року № 1702-VII станом на квітень-травень 2016 року).

Фінансова операція підлягає обов`язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо сума, на яку вона здійснюється, дорівнює чи перевищує 150 000 гривень (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї або проводять та надають можливість доступу до азартних ігор у казино, будь-яких інших азартних ігор, у тому числі електронне (віртуальне) казино, - 30 000 гривень) або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну 150 000 гривень (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї або проводять та надають можливість доступу до азартних ігор у казино, будь-яких інших азартних ігор, у тому числі електронне (віртуальне) казино, - 30 000 гривень), та має одну або більше таких ознак: 4) фінансові операції з готівкою (внесення, переказ, отримання коштів) (ст. 15 ч.1 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII станом на квітень-травень 2016 року).

Позивач надав Банку відповідь на запит від 08.04.2016 року з поясненнями, в яких зазначив, що грошові кошти, які надходили на його рахунок у Банку отримані з його власного рахунку фізичної особи, відкритому в іншому банку (Банк 2), зняття готівкових коштів у значних сумах з карткового рахунку у Банку 1 позивач пояснив тим, що часто перебуває у м. Одеса, в якому відсутні відділення Банка 2, до пояснень додав копії платіжних доручень на переказ коштів з власного поточного рахунку в Банку 2 на картковий рахунок в Банку 1.

Банк 1, виходячи з вимог п.1 ст.10 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII, 05.05.2016 року прийняв розпорядження про припинення ділових відносин із позивачем (припинення обслуговування) та відмовився від проведення подальших фінансових операцій по рахунку позивача з 06.05.2016 року, оскільки наданих позивачем пояснень та копій платіжних доручень було недостатньо для встановлення відповідності характеру, змісту діяльності позивача та фінансового стану, що були повідомлені Банку 1 при відкритті рахунку.

Відповідно до частини 2 статті 10 вказаного Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу (до яких зокрема відносяться банки) має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2018 року по справі №910/11471/17).

20.05.2016 року позивач надав до Банка 1 платіжне доручення №1 від 18.05.2016 року на перерахування коштів у сумі 1 500 000 гривень з його карткового рахунку на рахунок ОСОБА_2 .

Банк обґрунтовано відмовив позивачу у переказів вказаних коштів, оскільки відповідно до розпорядженням №1 від 05.05.2016 року, Банк 1 прийняв рішення про припинення ділових відносин із позивачем (припинення обслуговування) і відмовився від проведення подальших фінансових операцій по рахунку позивача з 06.05.2016 року, відповідно до вимог п.1 ст.10 Закону України від 14.10.2014 року № 1702-VII.

20.05.2016 року Банк 1 отримав заяву позивача від 18.05.2016 про розблокування платіжної картки, відновлення руху коштів по рахунку, на що 23.05.2016 Банк 1 надав відповідь №Д1-В69/61/711, повідомивши позивача, що Банк 1, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, зобов`язаний здійснювати аналіз фінансових операцій клієнтів та вживати застережних заходів з метою запобігання використання банку для проведення фінансових операцій, що можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням доходів), одержаних злочинним шляхом та повідомив, що Банк має право прийняти рішення про відмову в проведенні подальших фінансових операцій (відмовити в обслуговуванні) та/або вжити заходи для закриття рахунків позивача в Банку 1.

У період з травня по серпень 2016 року позивач не звертався до Банка 1 із заявою про закриття рахунку у Банку 1 та перерахування залишку коштів з рахунку.

Із заявою про закриття рахунку та переказ коштів позивач звернувся до Банка 1 29.08.2016 року і в цей день Банком 1 видав розпорядження №58 від 29.08.2016 року про розблокування рахунку позивача та перерахування залишку коштів з рахунку клієнта за наданими позивачем реквізитами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2016 року у справі №520/7201/16 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суд стягнув 3 000 000 гривень, а 19.08.2017 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 750 000 гривень, вважаючи їх збитками, яких він зазнав через те, що Банк 1 заблокував його кошти на рахунку і не перерахував їх ОСОБА_2 .

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ч.ч.1,2 ЦК України).

Для застосування цивільно-правової відповідальності щодо відшкодування збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками (збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання); вина особи. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за неналежне виконання зобов`язань у вигляді відшкодування збитків.

Зважаючи на те, що розпорядження №1 від 05.05.2016 року щодо блокування рахунку позивача видано у межах повноважень Банка 1 і з дотриманням Банком 1 вимог ст. 10 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII, дії Банка 1 є правомірними, відсутні підстави для покладення на Банк 1 відповідальності за збитки позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника позивача у скарзі, що: виникнення у позивача зобов`язання зі сплати неустойки стало наслідком неможливості вчасного повернення ним суми позики, хоча відповідну достатню суму він мав на власному рахунку у Банку і 20.05.2016 року надав Банку 1 розпорядження щодо перерахування такої суми на рахунок ОСОБА_2 , проте, внаслідок протиправних дій Банку щодо зупинення руху коштів по рахунку ОСОБА_1 і блокування дії його платіжних карток, відповідні кошти не були перераховані, і, як наслідок, позивач сплатив неустойку за несвоєчасне повернення суми позики у розмірі 750 000 гривень, що є збитками позивача; суд в рішенні послався на Закон від 14.10.2014 року № 1702-VII, процитувавши, положення ст. 17 цього Закону, відповідно до якої зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно) і таких дій/строків Банк 1 не дотримався; стала судова практика Верховного Суду свідчить, що правомірність дій банку щодо відмови у проведенні фінансових операцій та блокування рахунку можлива лише у випадку вчинення банком дій, визначених ст. 17 Закону, з дотриманням передбачених вказаною статтею Закону строків; стягнення збитків, як наслідок порушення цивільного зобов`язання, зобов`язання Банка 1 щодо виконання розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, передбачено загальними та спеціальними нормами ЦК України; позивачем доведено наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, як підстави для стягнення збитків, а саме: протиправна поведінка Банка 1, яка проявилася у невиконанні/неналежному виконанні ним цивільного зобов`язання; наявність у позивача збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою Банка 1 та завданими збитками; вина Банка 1, яку останній не спростовував, - до уваги не приймаються.

У процесі отримання та використання Банком 1 інформації, необхідної для ідентифікації та вивчення позивача, як клієнта Банка 1, у тому числі щодо його фінансового стану, Банк 1 керувався вимогами Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII, Положенням «Про здійснення банками фінансового моніторингу», затвердженого постановою Правління НБУ №417 від 26.06.2015 року.

Статтею 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що Банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій. Банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Саме на виконання норм ст. 10 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII, у квітні 2016 року Банк 1 здійснив аналіз фінансових операцій проведених по рахункам позивача, у тому числі по картковому рахунку № НОМЕР_1 уБанку 1 за період з 01.11.2015 року по 01.04.2016 року і виявив регулярне проведення позивачем операцій, які: не відповідали характеру, змісту діяльності позивача та фінансового стану, що були повідомлені Банку 1 при відкритті рахунку та/або можуть свідчити про використання рахунку фізичної особи для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, що прямо заборонено чинним законодавством України та умовами укладених між Банком та позивачем договорів.

За результатами аналізу руху коштів по картковому рахунку позивача встановлено, що в період з 01.11.2015 року по 01.04.2016 року на картковий рахунок позивача в безготівковому порядку зараховані кошти у загальній сумі 20 999 973,27 гривень із призначенням платежу «Поповнення власного КР ОСОБА_1 ». При цьому, вказані кошти в той же або на наступний день після їх зарахування знімались позивачем готівкою в значних сумах 20 000 гривень - 300 000 гривень, а всього протягом вказаного періоду позивач готівкою зняв 21 283 377, 52 гривень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 15 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII,фінансова операція підлягає обов`язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо сума, на яку вона здійснюється, дорівнює чи перевищує 150 000 гривень, та має одну або більше ознак, передбачених цією статтею, зокрема: фінансові операції з готівкою (внесення, переказ, отримання коштів).

Частиною 7 ст. 9 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VIIвизначено, що Банк, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Зазначені норми також містяться і в Угоді між Банком 1 та позивачем. Так, відповідно до п.п. 15-17 Угоди від 03.11.2014 року, Банк має право витребувати, а клієнт зобов`язаний надавати на вимогу Банка інформацію та документи відповідно до вимог законодавства України та/або Правил, Заяв, внутрішніх документів Банку з питань фінансового моніторингу. При отриманні від Клієнта документів Банк здійснює їх перевірку на відповідність законодавству України та/або вимогам Банку. За результатами перевірки Банк має право вимагати виправлення помилок та/або зміни форми документу, надання додаткових документів, або скористатися іншими правами за договором (а.с.135 зворот т.1).

08.04.2016 року за №Д1- В69/61/413 Банк 1 надіслав позивачу лист, відповідно до вимог ст.9 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VIIі зобов`язав його не пізніше двадцяти днів з дати отримання листа надати до банку інформацію та документи, що розкривають мету та підстави проведення операцій, наведених у додатку №1 до листа, їх відповідність характеру діяльності, майновому стану, а також режиму рахунку фізичної особи (договори, рахунки, акти та пояснення тощо), який позивач отримав 18.04.2016 року, про що свідчить його підпис на листі Банка 1 від 08.04.2016 року.

18.04.2016 позивач надав до Банку 1 відповідь на запит від 08.04.2016 року з поясненнями, однак оскільки наданих позивачем пояснень та копій платіжних доручень було недостатньо для встановлення відповідності характеру, змісту діяльності позивача та фінансового стану, що були повідомлені Банку 1 при відкритті рахунку фізичної особи, Банк 1, враховуючи наявність вказаних сумнівів та неповноту наданої інформації, виходячи з вимог ч. 1 ст.10 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII прийняв обґрунтоване рішення про припинення ділових відносин із позивачем (припинення обслуговування) та відмовився від проведення подальших фінансових операцій по рахунку позивача з 06.05.2016 року, згідно розпорядження №1 від 05.05.2016 року.

Позивач, пред`являючи позов про стягнення збитків, помилково виходив з того, що Банк 1 зупинив видаткові операції з його рахунку у порядку, передбаченому ст. 17 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII.

Прийняття Банком 1 рішення про відмову від підтримання ділових відносин із позивачем, на підставі ч. 1 ст. 10 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII, не є тотожним прийняттю рішення про зупинення видаткових операцій, на підставі ст.17 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII.

У даному випадку Банк 1 не здійснював зупинення фінансових операцій позивача у порядку ст.17 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII.

Стаття 10 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII не передбачає граничних строків відмови у проведенні банківських операцій і визначає, що Банк, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу (до яких зокрема відносяться банки), має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Враховуючи викладене, відмова Банку 1 від підтримання ділових відносин з позивачем, на підставі ч.1 ст. 10 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII, є правомірною.

Оскільки дії Банка 1 з припинення обслуговування карткового рахунку позивача визнані правомірними, несприятливі наслідки для позивача у вигляді сплати ним на виконання рішення суду від 01.08.2016 року ОСОБА_2 750 00 гривень неустойки, виникли не з вини Банка 1, що виключає покладення на Банк 1 відповідальності за збитки, яких зазнав позивач.

Цивільно-правова відповідальність з відшкодування збитків можлива у разі встановлення: протиправної поведінки; наявності збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками; вини заподіювача збитків.

Наявність лише самих збитків, за відсутності протиправної поведінки Банка 1, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, а також вини Банка 1, виключає відповідальність Банка 1 перед позивачем за збитки, яких він зазнав внаслідок виконання рішення суду від 01.08.2016 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем усіх складових цивільно-правової відповідальності за спричинення збитків, а помилкове посилання суду в рішенні на ст. 17 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Доводи представника Банка 1 у відзиві на скаргу про правомірність дії Банка із посиланням на ст.10 Закону від 14.10.2014 року № 1702-VII і відсутність підстав для стягнення збитків, прийняті до уваги і є підставою для залишення без задоволення апеляційної скарги представника позивача.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позивач не довів своїх вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав чи інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за недоведеністю позовних вимог, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Позивач, як споживач, звільнений від сплати судових витрат. Судові витрати, понесені відповідачем, можуть бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду складено 30.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова