Справа № 303/4430/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді - доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

за участі секретарки судового засідання Купар Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця - адвокатеса Гриниха Тетяна Юріївна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третіх осіб приватної нотаріуски Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової Аліни Анатоліївни, приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно отриманих коштів, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Куцкіром Ю.Ю., повний текст рішення складено 27.10.2020,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця -адвокатеса Гриниха Т.Ю., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал», товариство, відповідач), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватної нотаріуски Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А., приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно отриманих коштів.

Позов обґрунтований тим, що 14 листопада 2019 року приватною нотаріускою Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. видано виконавчий напис за № 7736 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 31 310,33 гривень і, як наслідок, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. було відкрито виконавче провадження № 60730498 з примусового виконання цього виконавчого напису.

Вказувала, що зазначений виконавчий напис було вчинено відповідно до кредитного договору № 401467067 від 26.06.2013 укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступник - ТОВ «Кредитні ініціативи»), а на підставі останнього договору відступлення права вимоги 16-01/19/1 від 16.01.2019 новим кредитором є ТОВ «Вердикт Капітал». На її думку, зазначений виконавчий напис здійснений із порушенням вимог законодавства і є таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріускою належним чином не враховано, що стягувана сума не є безспірною, а також не перевірено чи надсилалась кредитором ОСОБА_1 завчасно в установлені законодавством строки письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором із одночасним попередженням про намір у протилежному випадку здійснити виконавчий напис.

Звертала увагу і на те, що заборгованість по несплаченим відсоткам, штрафам та пені нарахована станом на 15.10.2019, хоча строк дії кредитного договору закінчився ще 27.07.2016, а виконавчий напис було вчинено 14.11.2019, тобто з пропуском, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Посилалась, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись на час вчинення виконавчого напису до даного кредитного договору, який укладений у письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Крім того зазначала, що на підставі цього оспорюваного виконавчого напису нотаріуса під час виконавчого провадження було звернуто стягнення на заробітну плату позивачки, з якої загалом було утримано із заробітної плати 7 832,86 грн, які в розумінні ст. 1212 ЦК України є безпідставно набутими коштами.

За наведених обставин просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис учинений приватною нотаріускою Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. від 14 листопада 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 7736. Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 7 832,86 грн безпідставно отриманих коштів, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, учинений 14.11.2019 приватною нотаріускою Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстрований в реєстрі №7736. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти за виконавчим провадженням № 60730498 в розмірі 7 832,86 грн, а також 840,80 грн та 420,40 грн за подання, відповідно, позовної заяви і заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просило скасувати зазначене рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Скарга мотивована тим, що оскаржене рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки місцевим судом не враховано всіх обставин справи та не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Так, суд не в повній мірі врахував, що зважаючи на невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 401467067 від 26.06.2013, 14 листопада 2019 року приватною нотаріускою Гамзатовою А.А. правомірно було вчинено виконавчий напис № 7736 про стягнення з позивачки на користь товариства існуючої заборгованості. Сам факт звернення позивачки до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною та судом першої інстанції не було встановлено відсутність у нотаріуски на час учинення спірного виконавчого напису документів первинного обліку, якими підтверджено безспірність заборгованості, та суд ці документи не витребовував. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору з приводу заборгованості, що відповідає усталеній практиці суду касаційної інстанції.

Посилався апелянт, що місцевим судом необґрунтовано стягнення з товариства на користь ОСОБА_1 саме 7 832,86 грн, оскільки ТОВ «Вердикт Капітал» у межах виконавчого провадження отримало з цих коштів лише 5 769,59 грн, так як решта суми є винагородою приватного виконавця. За цих обставин позивачка не довела, а суд не з`ясував, яку саме з 7 832,86 грн суму було перераховано товариству (стягувачу) та чи правильно приватним виконавцем, відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», здійснено розподіл цієї стягнутої суми на користь товариства та на свою користь винагороди.

Також ТОВ «Вердикт Капітал» просило поновити йому строк на апеляційне оскарження вказаного рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду Готри Т.Ю. від 20 січня 2021 року, зокрема поновлено ТОВ «Вердикт Капітал» строк на апеляційне оскарження рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокатеса Гриниха Т.Ю. посилалась на безпідставність і необґрунтованість скарги та просила її залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Представник апелянта ТОВ «Вердикт Капітал», а також треті особи, в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас від генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковського О.В. апеляційному суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника товариства, в якому також апеляційну скаргу підтримано з проханням її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. З огляду на це, неявка представника відповідача та третіх осіб, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокатеса Гриниха Т.Ю. просила апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а оскаржене рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці позивачки, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 26.06.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 401467067, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 15 709,70 гривень строком до 27.07.2016 (а. с. 25, 26).

Згодом право вимоги за цим кредитним договором неодноразово переходило до нових кредиторів і востаннє 16 січня 2019 року на підставі договору про відступлення права вимоги № 16-01/19/1, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал», перейшло до останнього.

14 листопада 2019 року приватною нотаріускою Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 7736, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 401467067 від 26.06.2013 в розмірі 30 660,33 гривень, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10 190,55 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2,03 грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 317,75 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями - 13 150,00 грн. У цьому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 16.01.2019 по 15.10.2019 (а. с. 16).

На підставі вказаного виконавчого напису та заяви про примусове виконання рішення 27 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 60730498 (а. с. 17, 18). Також цього ж дня, тобто 27.11.2019, зазначеним приватним виконавцем винесено і постанову про стягнення з боржниці ОСОБА_1 основної винагороди в розмірі 3 131,03 гривень (а. с. 19).

5 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржниці ОСОБА_1 (а. с. 21). Як наслідок, згідно зі звітом про здійснення відрахування та виплати, виданого управлінням освіти молоді та спорту Мукачівської міської ради № 10-27/349 від 07.08.2020 відносно ОСОБА_1 , то на виконання постанови виконавчого провадження ВП № 60730498 від 05.12.2019 з неї за період з грудня 2019 року по липень 2020 року було стягнуто загалом 7 832,86 гривень (а. с. 20).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) було визначено умови вчинення виконавчих написів. Так, відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус управі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу наведених вище норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, окрім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Зважаючи на це, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Отже, з огляду на матеріали справи за умовами кредитного договору, кредит повинен був бути повернутий не пізніше 27 липня 2016 року.

При цьому згідно з умовами пункту 2.3. кредитного договору дата остаточного повернення кредиту є водночас і датою припинення нарахування відсотків та комісійної винагороди за надання (інформації) виписок за рахунком, тобто 27.07.2016, на що належним чином не звернула уваги приватна нотаріуска Гамзатова А.А. під час учинення спірного виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 30 660,33 грн за період з 16.01.2019 по 15.10.2019.

За таких обставин колегія суддів уважає слушними доводи позивачки, що дана сума заборгованості за період з 16.01.2019 по 15.10.2019 не є безспірною.

Крім того, право вимоги за цим кредитним договором принаймні виникло, якщо і не раніше, з 27 липня 2016 року /дата закінчення строку дії договору/, а про вчинення виконавчого напису ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до нотаріуски аж тільки 14 листопада 2019 року, тобто поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги за цим кредитним договором, що залишено поза увагою приватною нотаріускою Гамзатовою А.А.

На переконання колегії суддів, спірний виконавчий напис був учинений із порушеннями вимог закону, оскільки вчинений поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Також подані ТОВ «Вердикт Капітал» документи про наявний борг позивачки за період з 16.01.2019 по 15.10.2019 не підтверджували безспірність заборгованості боржниці та матеріали справи не містять відомостей про надсилання товариством ОСОБА_1 перед учиненням виконавчого напису вимоги про добровільне виконання зобов`язання і в якому саме розмірі.

На думку апеляційного суду, є безпідставними доводи апеляційної скарги про необґрунтованість стягнутих місцевим судом в порядку ст. 1212 ЦК України із ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 7 832,86 грн, оскільки саме внаслідок дій відповідача був учинений спірний виконавчий напис, який не може вважатися законним та таким, що підлягає виконанню і, як наслідок, на його підставі та заяви відповідача приватному виконавцю від 27.11.2019 і було відкрито виконавче провадження та стягнуто з позивачки із заробітної плати цю суму коштів, а тому саме за рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» вони підлягають їй поверненню.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що позивачка довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення лише з формальних підстав.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції його ухвалив із додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, оскаржене рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, а тому, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 7 травня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді