Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Аксьоновій О.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що його бабусі ОСОБА_3 на праві власності належало 67/100 частин жилого будинку по АДРЕСА_1 ,право власності на інші 33/100 частини цього ж будинку належало ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

ОСОБА_3 за життя склала заповіт,яким усе своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла,після її смерті відкрилася спадщина за заповітом,від якої позивач не відмовлявся,звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса.

Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв,на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не мешкав.

Фактично спадщину,яка залишилась після смерті ОСОБА_3 за законом,прийняв син померлої та батько позивача ОСОБА_6 ,який проживав спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступив в управління спадковим майном,про відмову від спадщини не заявляв,але документально права на успадковане нерухоме майно не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 ,заповіту не залишив.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв позивач як спадкоємець за законом першої черги, звернувшись у встановлений законом строк з відповідною заявою до нотаріуса.

Постановами нотаріуса від 23.11.2018 р. та 30.01.2019 р.було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 та за законом після смерті ОСОБА_6 на 67/100 частини спірного будинку,оскільки позивач не підтвердив факту прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 ,не надав документів на підтвердження права власності ОСОБА_6 на спадкове майно,за співвласником 33/100 частин цього ж будинку ОСОБА_4 зареєстровано право власності на весь будинок в цілому.

Посилаючись на те,що в інший,позасудовий спосіб,захистити майнові права спадкоємця неможливо, позивач просить суд визнати за ним право власності на 67/100 спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказану частину будинку без проведену без законних підстав.

Ухвалою суду від 10.03.2020 р.відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження,витребувано від П`ятої Запорізької державної нот контори спадкові справи після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 28.01.2021 р.до участі у справі замість померлого відповідача ОСОБА_4 залучено її правонаступника ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Серболова Н.М.підтримала позов з наведених у ньому підстав та просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився,надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти позову.

Відповідачка ОСОБА_2 відзиву на позов не надала.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідачка ОСОБА_2 позов визнала та пояснила,що її матері ОСОБА_4 на праві власності належало 33/100 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 ,чому сталася помилка при реєстрації прав власності,їй невідомо. Не заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши усні пояснення учасників справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як передбачено ст.4 ЦК України(в ред.1963р.),який був чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ,підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.525 цього ж Кодексу ,смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.

Як передбачено ст.524 цього Кодексу,спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обов`язки ,які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ст.548,549 ЦК УРСУ ,який був чинним на час відкриття спадщини,для набуття спадщини спадкоємцю необхідно її прийняти протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець визнається таким,що прийняв спадщину,якщо він протягом вказаного строку фактично вступив у володіння або управління спадковим майном чи подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 р.застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ст.529 ЦК України(в ред.1963р.),при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти(у тому числі усиновлені),подруг та батьки (усиновлювачі)померлого.

Судом встановлено та перевірено доказами,що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.01.1997 р. ,на праві власності бабусі позивача ОСОБА_3 належало 67/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ,право власності ОСОБА_3 на згадуване нерухоме майно державну реєстрацію не проходило.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла,відкрилася спадщина за заповітом,посвідченим 01.07.1998 р.державним нотаріусом Кисельовою В.В.,згідно якого належну заповідачу частину жилого будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у рівних частках.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 заповіт є чинним.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 заявою від 28.04.1999 р.повідомив нотаріуса,що від спадщини за заповітом ОСОБА_3 не відмовляється,проте дій щодо її прийняття не вчинив.

На підставі цієї заяви П`ятою Запорізькою державною нотконторою була заведена спадкова справа № 325 до майна померлої ОСОБА_3 ,листом від 20.09.2018 р.нотаріусом повідомлено іншого спадкоємця за заповітом ОСОБА_5 про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 та запропоновано у термін до 20.10.2018 р. надати підтвердження факту прийняття спадщини або визначення додаткового строку для її прийняття.

В матеріалах спадкової справи заяви від ОСОБА_5 як спадкоємця за заповітом стосовно спадщини ОСОБА_3 відсутні.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_5 разом із спадкодавцем не мешкав та не був зареєстрований,він вважається таким,що спадщину за заповітом не прийняв,тому після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за законом,яку фактично прийняв її син ОСОБА_6 ,що був зареєстрований та мешкав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,про відмову від спадщини не заявляв,документально права спадкоємця не оформив,прийняту ним спадщину на своє ім`я не зареєстрував.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер,відкрилася спадщина за законом,яку прийняв позивач ОСОБА_7 ,звернувшись у встановлений законом строк із відповідною заявою,на підставі якої 12.10.2016 р.П`ятою Запорізькою державною нотконторою була заведена спадкова справа № 535-2016 до майна померлого ОСОБА_6 .

Інші особи про права на спадщину померлого ОСОБА_6 не заявляли.

Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.

Як передбачено ст.1216,1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обов`язки ,які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217,1223 ЦК України,спадкування здійснюється за законом або заповітом,право на спадкування мають особи,які визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту,визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини,право на спадкування за законом одержують особи,визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу.

Як передбачено ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Постановами нотаріуса від 23.11.2018 р. та 30.01.2019 р.було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 та за законом після смерті ОСОБА_6 на 67/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 .

За змістом згадуваних постанов,нотаріусу,зокрема,не було надано оригіналу документів про право власності на спадкове майно з відміткою про реєстрацію права власності за спадкодавцем.

Також при перевірці документів спадкової справи нотаріусом було встановлено,що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу ,посвідченого нотаріально 28.12.2010 р.,за ОСОБА_4 ОП ЗМБТІ було зареєстровано право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 в цілому,хоча за змістом вказаного правочину,вона набула у власність лише 33/100 частини цього нерухомого майна.

Як роз`яснено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Постанова нотаріуса про відмову видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на частку,що належала ОСОБА_3 ,якою завершена процедура нотаріального розгляду заяви спадкоємця,перешкоджає позивачу захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за ним права власності на успадковану частку у спадщині,що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно.

При вирішенні вимог позивача про одночасне скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 на 67/100 частин згадуваного вище будинку,суд встановив наступне.

28.12.2010 р.за ОСОБА_4 ОП ЗМБТІ було зареєстровано право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 в цілому,підставою для реєстрації речових прав зазначено договір купівлі-продажу № 6911 від 28.12.2010 р.

За змістом вказаного правочину,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г.та зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 4289002, ОСОБА_4 набула у власність 33/100 частини жилого будинку АДРЕСА_1 .

Тобто,при реєстрації за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно,реєстратором ОП ЗМБТІ була допущена помилка при зазначені частки співвласника у спільній частковій власності,що в подальшому призвело до порушення прав позивача на отримання у власність нерухомого майна в порядку спадкування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 зазначеного Закону).

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Спірні правовідносини у справі виникли між позивачем та відповідачем у справі, які є учасниками спільної часткової власності, на думку позивача, як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_4 не мала правових підстав для реєстрації за нею права власності на зазначене нерухоме майно в цілому,оскільки є власником лише 33/100 частин нерухомого майна,а наслідки вирішення цієї справи безпосередньо впливають на зміст і стан речового права позивача у справі.

З наведено суд дійшов висновку,що зазначені вимоги можуть бути предметом розгляду у даній справі,оскільки позивач порушує питання визнання права власності на спірне майно в певному обсязі,за таких обставин цей спір має ознаки приватноправового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства(постанова ВП ВС від 28.08.2019 у справі № 752/8287/18 , постанова ВП ВС від 21.08.2019 у справі № 520/2834/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

П. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Враховуючи,що ОСОБА_4 на підстав правочину з законних підстав набула у власність 33/100 часини жилого будинку по АДРЕСА_1 ,державна реєстрація за нею права власності на цей будинок в цілому відбулася без законних підстав,оскільки фактично у такий спосіб було засвідчено право особи і на 67/100 частин цього ж будинку,якого вона не набула,власником цього майна є інша особа,а наявність державної реєстрації за ОСОБА_4 права власності на цей будинок в цілому перешкоджає власнику захист своїх майнових прав,тому реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 67/100 частин цього ж будинку необхідно скасувати.

Судові витрати не розподіляються,оскільки представником позивача заявлено про віднесення їх на рахунок позивача.

На підставі ст.ст.16,328,370,1217,1223,1261,1266,1268 ЦК України,ст. 12,13,76,81,258,259,265,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП НОМЕР_2 ,право власності на 67/100 (шістдесят сім сотих)частин жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ,скасувавши запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний номер 16482055 від 12.01.2011 року за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2010 року,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г.,на 67/100 (шістдесят сім сотих)частин жилого будинку АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко