ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3731/21 Справа № 210/7029/20 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року, ухваленого суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні ),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював з 08.08.1972 року по 05.06.2007 року на підприємстві відповідача на посаді помічника, потім машиніста тепловозу в залізнично-дорожньому цеху №2, звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини у 2007 році йому встановлено наступний діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою, важкий перебіг, четверта ступінь, загострення середнього ступеня важкості. ЛН другого- третього ступеня. Захворювання визнане професійним.

Висновком МСЕК 28.11.2007 року його визнано інвалідом третьої групи і встановлено 35% втрати працездатності, повторним переоглядом 16.07.2009 року - встановлено 50% втрати працездатності і третя група інвалідності, 01.12.2020 року - 70% втрати працездатності і друга група інвалідності безстроково.

У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він змушений звертатися в лікувальні установи. Через дратівливість, морально-психологічну пригніченість погіршилися його взаємовідносини з близькими та знайомими. Він не може виконувати навіть роботу по дому. Ніяка сума компенсації не поверне стан його здоров`я до профзахворювання, але грошове відшкодування моральної шкоди дасть можливість на нетривалий відпочином та якісне лікування, тому він звернувся до суду з цим позовом.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я 200000,00грн. без утримання податку з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я 180 000,00 гривень (сто вісімдесят тисяч гривень 00 коп.) без утримання податку з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1 800,00грн.

Відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що свідчить про незаконність судового рішення, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає. що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь-яких протиправних дій, будь-яких порушень законодавства про працю щодо позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, не встановлено причинного зв`язку між ушкодженням здоровя та заподіянню моральних страждань ОСОБА_1 , тому суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодовувати моральну шкоду позивачу

Також відповідач не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, вважає його таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, критеріям ст.23 ЦК України.

Скаржник вказує на те, що судом надано більшу перевагу доказам позивача, що в призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та покладення обов`язку з відшкодування шкоди на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та як наслідок ухвалення незаконного судового рішення.

Відзиви на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював з 08.08.1972 року по 05.06.2007 року на посаді помічника, потім машиніста тепловозу в залізнично-дорожньому цеху №2 на підприємстві, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Криворізький металургійний завод ім. Леніна реорганізовано у Криворізький державний металургійний комбінат «Криворіжсталь», потім перетворено у Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», з 08.04.2004 року перетворено у Відкрите акціонерне товариство гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», з 12.01.2006 року перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Міттал Стіл Кривий Ріг», що підтверджується записами в трудовій книжці. Звільнений 05.06.2007 року на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.11, 12).

Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 04.10.2007 року позивачу встановлено діагноз хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії) у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою середнього ступеня важкості. ЛН другого ступеня (а.с.13 зворот).

Актом №41 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 31.10.2007 року (форма П-4), складеного ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з роботою на підприємстві протягом 23 років 11 місяців, підпадав під шкідливу дію пилу, що перебільшував ГДК через недосконалість робочих місць (п.16) (а.с.13, 14).

Первинним висновком МСЕК від 28.11.2007 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 35% з 26.11.2007 року, безстроково встановлено третю групу інвалідності (а.с.9).

Висновком МСЕК від 16.07.2009 року встановлено втрату професійної працездатності 50% з 16.07.2009 року безстроково (а.с.9 зворот).

Висновком МСЕК від 01.12.2020 року встановлено втрату професійної працездатності 70% - ХОЗЛ з 16.11.2020 року, друга група інвалідності (а.с.8).

У зв`язку з професійним захворюванням, позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини (а.с.15-22).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що сторони перебували у трудових правовідносинах, професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а також погоджується із доводами позивача щодо заниженого розміру присудженого судом для відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище нормам закону.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України таст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Судом було встановлено, що позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків на підприємстві відповідача, де позивач пропрацював в шкідливих умовах праці протягом 23 років і 11 місяців, у зв`язку з чим висновком МСЕК від 01.12.2020 року йому встановлено втрату професійної працездатності 70% - ХОЗЛ з 16.11.2020 року, друга група інвалідност.

Також суд встановив, що вперше позивачу було встановлено 35% втрати професійної працездатності безстроково встановлено третю групу інвалідності, що підтверджено висновком МСЕК від 28.11.2007 року. В подальшому стан здоров`я позивача погіршувався, у зв`язку з чим, останньому з 16.07.2009 року безстроково встановлено 50% втрати професійної працездатності, що підтверджується висновком МСЕК від 16.07.2009 року.

Також, Актом №41 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 31.10.2007 року (форма П-4), складеному на підприємстві відповідача, встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з роботою на підприємстві протягом 23 років 11 місяців, підпадав під шкідливу дію пилу, що перебільшував ГДК через недосконалість робочих місць

З наведених вище підстав, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про відсутність обов`язку по відшкодуванню позивачу моральної шкоди, недоведеність позивачем моральних страждань, оскільки ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним на підприємстві відповідача професійним захворюванням, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи, підтверджених доказами, взяв до уваги роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах 23 роки 11 місяців, погіршення стану здоров`я, оскільки вперше він втратив професійну працездатність у розмірі 35%, на теперішній час ступінь втрати працездатності встановлено безстроково - 70% з встановленням другої групи інвалідності, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідність прикладати значні зусилля для продовження активного життята, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 180 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: