КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Справа № 757/13834/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6854/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Новак Р.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
19 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про самовідвід судді Київського апеляційного суду Рейнарт І.М. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Марченко Олена Іванівна про визнання правочинів недійсними,-

В С ТА Н О В И В :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до судуз позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Марченко О.І. в якому просила визнати незаконною нотаріальні дії приватного нотаріуса КМНО Марченко О.І. щодо посвідчення договору дарування 13/100 частини квартири АДРЕСА_1 , за реєстровим №99 від 28.03.2013, а також визнати недійсними наступні договори дарування належного ОСОБА_2 нерухомого майна на користь ОСОБА_1 , укладені ОСОБА_3 , посвідчених приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І.: - договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , за реєстровим №122 від 28.03. 2013; - договір дарування 1/2 частини машиномісця АДРЕСА_3 , за реєстровим №126 від 28.03.2013; - договір дарування 13/100 частини квартири АДРЕСА_1 , за реєстровим №99 від 28.03.2013.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Марченко О.І. про визнання правочинів недійсними задоволено.

Визнано незаконною нотаріальну дію приватного нотаріуса КМНО Марченко О.І. щодо посвідчення договору дарування 13/100 частини квартири АДРЕСА_1 за реєстровим №99 від 28.03.2013 року.

Визнанонедійсними договори дарування належного ОСОБА_2 нерухомого майна на користь ОСОБА_1 , укладені ОСОБА_3 , посвідчених приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року справу призначено судді-доповідачу Семенюк Т.А. у складі колегії: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.

В судовому засіданні 19 жовтня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М. заявила самовідвід, як суддя, що приймала участь в іншій справі по спору між тими самими сторонами, пов`язаними із предметом і підставами позову у даній справі, та робила висновки щодо виниклих правовідносин, а саме, оцінку нотаріально посвідченій довіреності Чулкової С.Є. від 27 березня 2012 року на оформлення спадкових прав позивача на майно спадкодавця; оформлення, отримання та подання необхідних документів для оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину; оформлення, отримання та подання всіх необхідних документів для переоформлення грошових коштів у банківських установах; після оформлення спадкових прав на майно, проведення їх державну реєстрацію; та на представництво її інтересів (справа № 752/900/15-ц за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.про визнання нотаріальних дій незаконними).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року в складі колегії суддів: Рейнарт І.М. - головуючий суддя, Желепи О.В., Рубан С.М. в справі №752/900/15-ц апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. відхилено, рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2015 року залишено без змін, яку Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згіднодо ч. 1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23 - суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З підстав виключення обставин, які могли б викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді Рейнарт І.М., що у складі колегії суддів надавала оцінку щодо внесення виправлень у довіреність №450 та видачі на підставі цієї довіреності на ім`я Чулкової С.Є. її представнику - ОСОБА_1 свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя, з метою забезпечення умов, за яких були б неможливі будь-які сумніви у стороннього спостерігача щодо безсторонності судді при розгляді даної справи, з метою дотримання прав учасників судового процесу в справі на справедливий суд, враховуючи позиції Європейського суду з прав людини з приводу недовіри до суду, слід за необхідне задовольнити заяву судді Рейнарт І.М. про самовідвід.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву про самовідвід судді Київського апеляційного суду Рейнарт Ійї Матвіївни - задовольнити.

Справу передати до канцелярії Київськогоапеляційного суду на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Головуючий

Судді