Справа № 484/3063/20
Провадження № 2/474/75/21
РІШЕННЯ
Іменем України
08.10.21 року смт. Врадіївка
Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Фасій В.В.
при секретарі судового засідання Багрін Н.А.
без участі:
представника позивача АТ «Ідея Банк» Заставної О.В.
відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 117 790 грн. 92 коп., -
встановив:
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10.07.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Ідея Банк", та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р51.306.70095, відповідно до умов якого отримав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 24 500 грн. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 19,5% річних від залишкової суми кредиту та плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 2.9500 % від початкової суми кредиту, які зобов`язується повернути 48 щомісячними внесками включно до 10 дня/числа кожного місяця.
Посилаючись на ці обставини та те, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином, останню сплату здійснив 15.04.2019р., у зв`язку з чим, станом на 28.08.2020 року, утворилась заборгованість по кредиту у розмірі 117 790 грн. 92 коп., яка складається з: 18 730 грн. 72 коп. - простроченого боргу; 24 721 грн. 02 коп. прострочених процентів; 179 грн. 63 коп. строкових процентів; 637 грн. 00 коп. нарахованої плати за обслуговування кредиту; 18 634 грн. 70 коп. простроченої плати за обслуговування кредиту; 50 600 грн. 85 коп. пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахованої по 29.02.2020р. включно; 51 грн. 00 коп. дебіторської заборгованості; 4 236 грн. 00 коп. інших штрафних санкцій, нарахованих по 29.02.2020р. включно, яка у добровільному порядку ним не погашена, позивач просить її стягнути з відповідача ОСОБА_1 . Окрім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 2 102 грн.

18.01.2021 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов за вх. № 144 відзив проти вимог позивача про стягнення боргу за кредитним договором (з підтверджуючим доказом надсилання його копії позивачу), в якому вважає, що в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено з підстав того, що заявлені вимоги є недоведеними, оскільки позивачем не додано до позовної заяви детального розрахунку заборгованості, а вимога щодо стягнення плати за обслуговування кредиту в сумі 19 271 грн. 70 коп., не може взагалі бути нарахована та стягнута, з огляду на абз. 2 та 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позицію Верховного Суду України у постанові № 666/4957/15-ц, відповідно до якої, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту. Вимоги ж позивача про стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, отже вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій , пені, дебіторської заборгованості не можуть бути задоволенні з підстави того, що він клопоче про їх стягнення за період більший ніж 12 місяців. Крім того, відповідач зазначив, що пред`явлення позивачем вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором (вимога позивача від 17.08.2017р.) фактично змінив порядок, умови і строк дії договору та в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вважається таким, що визначає новий строк виконання кредитного договору у повному обсязі, тобто строк його виконання є таким, що настав. І з цього моменту позивач втратив право нараховувати проценти, комісії, тощо. Незважаючи на вищевикладене, позивач продовжив нарахування відсотків. До того ж він є військовозобов`язаним а тому щодо його кредитного договору не могли нараховуватися штрафні санкції (%, пені, інше).

09.02.2021 року на адресу суду за вх. № 411 від АТ «Ідея Банк» надійшла відповідь на відзив, до якої додано заяву про відмову від частини позовних вимог,- про стягнення пені за несвоєчасне погашення платежів у розмірі 42657,42 грн., дебіторської заборгованості у розмірі 51 грн. та штрафних санкцій у розмірі 3936 грн. Також до відзиву надано детальний розрахунок по кредитному договорі № Р51.306.70095, копію рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.07.2020 року виготовлено з ЄДРСР та підтверджуючі докази надсилання їх копій відповідачу для ознайомлення.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що відзив відповідача на позовну заяву є необґрунтованим з огляду на наступне. Позивачем надано до суду з позовною заявою розрахунок заборгованості, зроблений відповідно до умов кредитного договору та з врахуванням усіх коштів, які надійшли на погашення заборгованості по цьому договору, станом на дату звернення до суду, зворотного відповідачем не доведено. Більше того, відповідач не надав жодного альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором чи доказів відсутності такої, а тільки безпідставно ставить під сумнів розрахунок заборгованості, який надано АТ «Ідея Банк» до суду в цій справі. Однак, на спростування доводів відповідача, з метою повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи, а також уникнення у суду будь-яких сумнівів щодо обґрунтованості та правильності обчислення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р51.306.70095, яка заявлена позивачем до стягнення, з урахуванням поданої до суду заяви про відмову від частини позовних вимог, позивач надає розрахунок заборгованості (детальний) за договором, виконаний АТ «Ідея Банк», станом на 28.08.2020р., у формі, що відображає порядок обчислення заборгованості за вказаним договором протягом всього періоду її утворення. Крім того, відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, з якими він погодився в повному обсязі, оскільки підписав його та протягом тривалого часу сплачував усі платежі, що ним передбачені, зокрема плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію). Відповідач помилково вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності щодо стягнення з нього штрафних санкцій та пені, оскільки з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса (у вересні 2017 року) до моменту набрання законної сили судовим рішенням про його скасування у липні 2020 року право позивача щодо задоволення своїх майнових вимог порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період написом нотаріуса, що відповідає правовим позиціям ВСУ у справах №4508/18-15ц від 18.12.2019р.. №161/19329/13ц від 25.03.2019р. До того ж АТ «Ідея Банк» виконало власні зобов`язання за кредитним договором та надало ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі та на умовах встановлених таким договором, натомість відповідач навіть після надсилання вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, власні зобов`язання за вказаним договором не виконує і по сьогоднішній день, у зв`язку з чим його зобов`язання не є припинені, а відтак у ОСОБА_1 , як позичальника наявна заборгованість за таким договором, враховуючи подану заяву про відмову позивача від частини позовних вимог, у розмірі 71 146 грн. 50 коп., яка складається з: 18 730 грн. 72 коп. - простроченого боргу; 24 721 грн. 02 коп. прострочених процентів; 179 грн. 63 коп. строкових процентів; 637 грн. 00 коп. нарахованої плати за обслуговування кредиту; 18 634 грн. 70 коп. простроченої плати за обслуговування кредиту; 7 943 грн. 43 коп. пені за несвоєчасне погашення платежів; 300 грн. 00 коп. інших штрафних санкцій, стягнення якої є предметом позову у цій справі.

Позивач просив суд врахувати відповідь на відзив під час розгляду справи та ухвалити рішення, яким зменшені позовні вимоги АТ «Ідея Банк» задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судові засідання не з`являлась, будучи належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомленою про час, дату і місце судового розгляду. Водночас у позовній заяві просила проводити розгляд справи за відсутності представника банку, за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судових засіданнях 09.03.2021р., 29.04.2021р., заявлені позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, пославшись на поданий до суду відзив проти вимог позивача про стягнення боргу за кредитним договором. Також звернувся до суду з заявою про закінчення розгляду справи по суті у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд з власної ініціативи розгляд справи проводить в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
- 10.07.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Ідея Банк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р51.306.70095, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 24 500 грн., зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 19,5% річних від залишкової суми кредиту, а також сплатою за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 2.9500 % від початкової суми кредиту, які зобов`язався повернути в 48 щомісячних внесках включно до 10 дня/числа кожного місяця, тобто з 10.07.2015р. по 10.07.2019р. В розд. 5 «Заключні умови» сторони також визначили, що договір діє до 10.07.2019р. (кредитний договір № Р51.306.70095 від 10.07.2015 року, довідка-повідомлення, меморіальні ордери № Р51.306.70 від 10.07.2015р., графік щомісячних внесків, який є невід`ємною частиною кредитного договору);
- згідно довідки - повідомлення від 10.07.2015 року, ОСОБА_1 підтвердив, що кредитодавець ПАТ «Ідея Банк» (10.07.2015р.) до підписання кредитного договору надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Також, ОСОБА_1 заявив, що вся інформація, наведена в цій довідці є йому доступною та зрозумілою (довідки - повідомлення від 10.07.2015 року);
- п. 2.4 параграфу 2 кредитного договору передбачено, що банк має право стягнути з позичальника пеню (штрафні санкції), що нараховується за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі: 0,15 % - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65 % - в період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення боргу за цим Договором (кредитний договір № Р51.306.70095 від 10.07.2015 року);
- згідно п.п. 3.2.4, 3.4.6 параграфу 3 кредитного договору, позичальник зобов`язується підтвердити свій фінансовий стан, надавши документ про доходи через одинадцять місяців від дати укладення договору, або на письмову вимогу банку протягом 10 робочих днів з моменту отримання вимоги. У разі неподання позичальником до банку документів, позичальник сплачує штраф в розмірі 300 грн. 00 коп. за кожен випадок такого неподання (кредитний договір № Р51.306.70095 від 10.07.2015 року);
- позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 24 500 грн., що підтверджується меморіальними (касовими) ордерами № Р51.306.70 від 10.07.2015 року на суму 20 501 грн. 25 коп. та на суму 3 998 грн. 75 коп. (меморіальні ордери № Р51.306.70 від 10.07.2015р.);
- останній платіж за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 вчинив 10.10.2016 року в сумі 3 000 грн. 00 коп., які зараховані на погашення тіла кредиту 304 грн. 86 коп., процентів 1 165 грн. 48 коп., прострочки по процентам 697 грн. 49 коп., простроченого кредиту 536 грн. 14 коп., пені за прострочену заборгованість по процентам та комісії 250 грн. 94 коп., погашення пені 45 грн. 09 коп., після чого виконання зобов`язання припинив в односторонньому порядку (виписка з 01.01.2000р. по 28.08.2020р., детальний розрахунок по кредитному договору № Р51.306.70095 від 10.07.2015р., станом на 28.08.2020 р.);
- 17.08.2017 року за вих. № 12.4.2/Р51.306.70095, на виконання п. 5.8 параграфу 5 кредитного договору, АТ «Ідея Банк» на адресу відповідача ОСОБА_1 направляло рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня її направлення виконати зобов`язання по кредитному договору повідомлення про наявність несплаченої заборгованості за кредитною лінією та/або процентами за № БС/2018-02 з вимогами здійснити повне погашення заборгованості в сумі 44700,62 грн., з них 17692,65 основний борг, 3984,47 грн. прострочений борг, 10899,84 грн. прострочені проценти, 81,07 грн. строкові проценти, 670,81 грн. нарахована плата за обслуговування кредиту, 11071,78- пеня за останній рік, 300 грн. інші штрафні санкції, однак відповідачем зазначене повідомлення проігноровано (повідомлення вих. № 153/19-433 від 01.10.2019р. АТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк», рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення № 138);

- 29.09.2017р. в зв`язку з невиконанням вимоги про погашення боргу стягувач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., яким був вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 1659 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Р51.306.70095 від 10.07.2015 року в сумі 46300,62 грн. (рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.07.2020 року);
- 14.07.2020 р. рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Ідея Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Первомайський міськрайонний відділ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису, вчиненого 29.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1659 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Р51.306.70095 від 10.07.2015 року та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 46 300 грн. 62 коп. таким, що не підлягає виконанню (рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.07.2020 року );
- у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного погашення належних за ним платежів, станом на 28.08.2020 року, утворилась заборгованість у загальній сумі 71 146 грн. 50 коп., яка згідно розрахунку зробленого позивачем, складається з:

- 18 730 грн. 72 коп. - простроченого боргу з 01.11.2016р. по 09.07.2019р.;
- 24 721 грн. 02 коп. прострочених процентів нарахованих з 10.10.2016р. по 01.07.2020 року;
- 179 грн. 63 коп. строкових процентів з 10.08.2020р. по 27.08.2020р.;
- 637 грн. 00 коп. нарахованої плати за обслуговування кредиту з 10.08.2020р. по 27.08.2020р. ;
- 18 634 грн. 70 коп. простроченої плати за обслуговування кредиту, з 01.11.2016р. по 09.08.2020 року;
- 2781,89 грн. пеня за основним боргом з 28.08.2019р. по 28.08.2020р;
- 5161,54 пеня за відсотками та плати за обслуговування за період з 05.09.2019р. по 28.08.2020р.;
- 300 грн. 00 коп. інші штрафні санкції (штраф за неподання довідки про доходи);
(заява про відмову від частини позовних вимог, детальний розрахунок по кредитному договору № Р51.306.70095 від 10.07.2015р., станом на 28.08.2020 р.);
- 02.01.2020 року ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом, зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 02.01.2020 р. у військовій частині НОМЕР_1 (витяг з наказу №01 від 02.01.2020р., військовий квиток НОМЕР_2 , посвідчення НОМЕР_3 );
- Акціонерне товариство "Ідея Банк" утворилось внаслідок зміни найменування та типу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (Статут АТ "Ідея Банк", затверджений загальними зборами акціонерів протокол 3 60 від 21.08.2018р.);
- судові витрати понесені позивачем складають 2 102 грн. (меморіальний ордер № 5342474 від 14.09.2020 року).
Суд вважає, що між сторонами виник спір та склалися правовідносини з приводу стягнення кредитної заборгованості.
При прийнятті рішення, суд керується:
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст.626-628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першоїстатті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Також, суд враховує правові висновки, що містяться у постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. №564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст.. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення, після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Враховуючи те, що Банком 17.08.2017 р. до відповідача було направлено вимогу достроково повернення кредиту, в якій він ставив вимогу на протязі 30 днів здійснити повне погашення заборгованості в сумі 44700,62 грн., а саме 17692,65 основний борг, 3984,47 грн. прострочений борг, 10899,84 грн. прострочені проценти, 81,07 грн. строкові проценти, 670,81 грн. нарахована плата за обслуговування кредиту, 11071,78- пеня за останній рік, 300 грн. інші штрафні санкції, то саме з цієї дати позивачем було змінено терміни повернення кредиту, а дія Кредитного договору припинала свою дію. Враховуючи зазначене, подальше нарахування Банком процентів, комісій за припиненим Кредитним договором є протиправним.

За розрахунком банку заборгованість відповідача за Кредитним договором в період з 10.07.2015р. по 17.08.2017р. (день дострокового припинення Кредитного договору) становила 21677,12 грн. тіло кредиту, в т.ч. прострочене (3984,47 грн.) грн.

Таким чином, оцінюючи заявлену Банком вимогу про стягнення простроченого боргу (тіла кредиту) у сумі 18730,72 грн., суд приймає до розрахунку заборгованості зазначену суму, враховуючи: (тіло кредиту, в т.ч. прострочене (3984,47грн.), станом на 17.08.2017 р.) (погашення відповідачем заборгованості по зазначеному Кредиту після 17.08.2017 р., за вчиненим виконавчим написом, а саме: 27.11.2018р. -302,95 грн., 26.12.2018р.- 183,08 грн., 23.01.2019р. 557,18 грн., 07 та 14.03.2019р. по 610,78 грн., 15.04.2019р. -681,63 грн.).

Оцінюючи заявлену Банком вимогу про стягнення процентів на загальну суму 24900,65 грн., суд приходить до висновку про часткове її задоволення на суму 3112,12 грн., виходячи із наступного розрахунку: 18730,72грн. (прострочене тіло кредиту) *19,5 (річна відсоткова ставка за Кредитним договором) /365*311 (кількість днів прострочення з останнього платежу вчиненого особисто відповідачем під час дії Кредитного договору 10.10.2016р. до дня дострокового припинення Договору 17.08.2017 р.).

Оцінюючи заявлену Банком вимогу про стягнення нарахованої плати за обслуговування кредиту в сумі 637 грн. та простроченої плати за обслуговування кредиту в сумі 18634,70, то слід зазначити наступне.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016року у справі № 6-1746цс16, від якої не мало місця відступлення ВС, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (який діяв на момент укладення сторонами кредитного договору) з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем)за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно допункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007року №168 (яка також діяла на час виникнення між сторонами кредитних правовідносин у 2015 році), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоду на кредитного договору тощо).

Аналогічні висновки були зроблені ВС у постановах від 27.12.2018 № 695/3474/17 Верховний Суд, від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц.
Із змісту спірного договору кредиту у даній справі вбачається, що кошти відповідачем отримано на поточні потреби, що вказує на споживчий характер вказаного договору.
Відповідно до умов цього договору (розд.1 п. 1.5, розд.2 п. 2.3) за обслуговування кредиту Банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 2,9500% від початкової суми кредиту, яка нараховується щомісяця, до дати сплати щомісячного внеску.
З аналізу наведених положень договору слідує, що комісія підлягає сплаті за обслуговування кредиту, що суперечить вимогам закону.

А тому вимоги про стягнення 637 грн. як нарахованої плата за обслуговування кредиту та 18634,70 грн. як простроченої плати за обслуговування кредиту - задоволенню не підлягають.

Також банком, при подачі позову заявлялися вимоги про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення платежів за ввесь період прострочення з 10.10.2016р. по 29.02.2020р. включно, в сумі 50600,85 грн.
09.02.2021р. за вх.№411 банком були подані відповідь на відзив, та заява про відмову від частини позовних вимог стягнення пені за несвоєчасне погашення платежів у розмірі 42657,42 грн., в якій він остаточно просив стягнути пеню за відсотками та платою за обслуговування кредиту за період з 05.09.2019р. по 28.08.2020р.,та пеню за основним боргом з 28.08.2019 по 28.08.2020р.

Тож, щодо вимог позивача, після відмови від частини вимог, про стягнення пені за відсотками та плати за обслуговування кредиту за період з 05.09.2019р. по 28.08.2020р., то вона задоволенню не підлягає, оскільки в задоволенні вимог по нарахуванні плати за обслуговування кредиту та процентів (поза строком дії кредитного договору який достроково був припинений 17.08.2017р.) позивачеві відмовлено.

Щодо його ж вимог, після відмови від частини вимог, про стягнення, пені за основним боргом з 28.08.2019 по 28.08.2020р. (день здачі позову до поштового відділення), то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що з 02.01.2020 року відповідач проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України, а саме у Військовій частині НОМЕР_4 .
В той же час, згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ з наступними змінами,- військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, після оприлюдненняУказу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». На час розгляду справи Президентом України відповідне рішення про скасування особливого періоду та переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не прийнято.
Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25 квітня 2018 року у справі №205/1993/17-ц.
Таким чином, з 02.01.2020 року року банк не мав права нараховувати позичальнику як плату за обслуговування кредиту (простроченої та нарахованої), а також проценти, пеню, інші штрафні санкції, а тому вимоги банку про стягнення з відповідача пені за основним боргом в період з 02.01.2020р. по 28.08.2020 р. в сумі 738,47 грн. задоволенню не підлягають з наведених підстав.
За такого з відповідача слід стягнути пеню, виходячи із наданого позивачем розрахунку, що надійшов до суду з відповіддю на відзив за вх.№411 від 09.02.2021р., в сумі 2057,24 грн., з 28.08.2019р. по 02.01.2020р. включно.

Вимоги банку про стягнення з відповідача 300 грн. штрафних санкцій (штраф за неподання довідки про доходи) задоволенню також не підлягають з огляду на вищенаведені обставини (ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ).

Водночас, заяву відповідача про застосування позовної давності, в т.ч. щодо вимог про стягнення неустойки, суд вважає необґрунтованою, оскільки.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).
Однак, як встановлено в ході судового розгляду - до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, 14.07.2020р., права стягувача порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса.
Тож позивач не передбачав та не міг передбачити можливість ухвалення судового рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, що і стало підставою для пропуску позовної давності.
А тому, про неможливість реалізації свого права (тобто порушення права) на стягнення заборгованості за виконавчим написом банк дізнався лише 14.07.2020р., тобто з моменту, прийняття рішення про скасування цього виконавчого напису, отже, для позивача перебіг позовної давності почався саме з дати, коли рішенням суду виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Після його ж скасування позивач 17.09.2020р. звернувся з вказаним позовом до суду.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 161/19329/13-ц (провадження № 61-39634св18), підстав відступу від якого не знайшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18), у постановах Верховного Суду: від 10 грудня 2018 року у справі № 372/2017/13-ц (провадження № 61-18815св18) (підстава відкриття касаційного провадження), від 18 грудня 2019 року у справі № 450/18/15-ц (провадження № 61-17556св18).
Та подібні висновки були зазначені ВС у постанові від 09 червня 2021 року (справа № 759/17465/18, провадження № 61-12201св20).

За такого суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочений борг в сумі 18730,72 грн., прострочені проценти в сумі 3112,12 та пеня в сумі 2057,24 грн., всього в сумі 23900,08грн.
На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102 грн., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 295 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов Акціонерного Товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором № Р51.306.70095 від 10.07.2015 року, станом на 28.08.2020р., в загальній сумі 23900 (двадцять три тисячі дев`ятсот) грн.. 08 коп., яка складається з: 18 730 грн. 72 коп. - простроченого боргу; 3112,12 грн. заборгованість по відсоткам, та 2057,24 грн. заборгованітсь по пені.
В іншій частині вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства "Ідея Банк" судові витрати у розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять) грн..
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій