Справа № 345/3235/19
Провадження № 22-ц/4808/544/21
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Єлісевич О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Юрчаком Л.Б. 05 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги були мотивовані тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 05.12.2017 постановлено стягувати з відповідача аліменти на утримання їх малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття. Позивач вважає, що для забезпечення захисту прав та інтересів малолітньої дочки слід змінити спосіб стягнення аліментів, визначений вказаним вище рішенням, а саме: стягувати аліменти не у твердій грошовій сумі, а в 1/4 частці від всіх видів доходів відповідача. ОСОБА_1 вказала, що встановлення аліментів у частці від всіх видів доходів відповідача дозволить у випадку відсутності у відповідача достатнього заробітку стягувати аліменти в розмірі не меншому 50% прожиткового мінімуму, або ж автоматично збільшить розмір стягуваних аліментів у випадку підвищення рівня його заробітків. На думку позивача, відповідач може сплачувати аліменти, оскільки тривалий період часу здійснює поїздки за кордон на роботу. Враховуючи вказане, просила позов задовольнити.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05 лютого 2021 року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів та визначено стягувати із ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи. Апелянт вважає, що факти, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності, оскільки він постійної роботи немає, заробіток нестабільний, а тому сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку не має можливості. ОСОБА_2 зазначив, що він придбав кімнату у гуртожитку, однак половину суми дав йому батько, а натомість взяв у користування земельну ділянку відповідача в Одеській області. Згадана позивачкою земельна ділянка надана апелянту безоплатно як учаснику АТО. Відповідач вказав, що аліменти сплачує справно, а визначення аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку поставить його та його сім`ю у тяжке матеріальне становище. Посилаючись на вищезазначене, а також на ч. 1 ст.182 СК України, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

08 квітня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, який не відповідає вимогам ст. 183 ЦПК України, оскільки не підписаний заявницею, а тому відзив повернуто апеляційним судом без розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, та враховуючи майновий стан відповідача, визначив розмір аліментів у частці від всіх видів заробітку у розмірі 1/4 частки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. З цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони являються батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Також з`ясовано, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2017 року з відповідача присуджено стягувати аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №524/7388/17 (провадження №61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19-ц (провадження №61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі №466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження №61-43813св18).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права та розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на час ухвалення рішення в даній справі становив 2 395 грн, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому місцевим судом враховано, що відповідач має нерегулярний дохід, однак неодноразово здійснював перетин кордону, що свідчить про те, що відповідач перебуває на сезонних роботах за кордоном (а.с. 71).

Крім того, з"ясовано, що у відповідача відбулось істотне покращення матеріального становища. Зокрема, 04.07.2019 ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу, згідно якого придбав кімнату № 52 загальною площею 18,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Оціночна вартість предмета договору становить 94 800 грн (а.с. 81-82).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджував, що частину коштів на придбання вказаної кімнати надав його батько. Однак, доказів цієї обставини суду не представив. Тому таке його посилання не може бути прийнято до уваги.

Також судом першої інстанції враховано, що відповідачу надано дві земельні ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 92-93).

Необґрунтованими є доводи відповідача, що визначення розміру аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку поставить його та його сім`ю у важке матеріальне становище, оскільки будь-яких доказів свого дійсного майнового стану, а також наявності у ОСОБА_5 осіб, які знаходяться на його утримані, ні до суду першої, ні суду апеляційної інстанцій ним подано не було.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 05 лютого 2021 року у даній справі - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.