Справа № 152/1277/20
УХВАЛА

27 квітня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1277/20

Провадження №2-ві/152/1/21

Суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області - Славінська Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду заяву ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

В провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

23.04.2021 року до Шаргородського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючого у справі судді Мельник А.Г. (а.с.1-2 т.2), яка мотивована тим, що 13.04.2021 року призначено підготовче судове засідання у справі за її позовом до ОСОБА_2 , під час якого суддя поставила питання щодо перекладу документів на іноземну мову та відклала підготовче засідання на 06.05.2021 року.

Разом з тим, 12.02.2021 року Вінницький апеляційний суд задовольнив її апеляційну скаргу на ухвалу суду про повернення позовної заяви, та вказав про те, що судом першої інстанції проігноровано положення ч. 6 ст. 95 ЦПК України, а повертаючи заяву суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим, а питання на які вказав суд першої інстанції, повертаючи заяву, могли бути з`ясовані після відкриття провадження.

Крім того, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, безпідставно посилався на те, що оскільки відповідач мешкає у іншій країні, тому документи повинні бути перекладені.

Так, як дії судді не викликають у неї довіри, натомість навпаки, викликають сумніви у об`єктивності та неупередженості суду, тому просить відвести суддю Мельник А.Г. від розгляду цивільної справи №152/1277/20 за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (а.с.1-2 т.2).

Ухвалою суду від 26.04.2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді передано до канцелярії Шаргородського районного суду для визначення у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, судді для розгляду питання про відвід головуючого у справі судді, оскільки суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання (а.с.4 т.2).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 26.04.2021 року для розгляду заяви про відвід головуючого у справі судді Мельник А.Г. визначено суддю Шаргородського районного суду Славінську Н.Л., яка, відповідно до ухвали від 26.04.2021 року призначила розгляд заяви про відвід судді в судовому засіданні без повідомлення та виклику учасників справи (а.с.7 т.2).

Згідно із вимогами ч.ч.2, 3 ст.40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч.7 ст.40 ЦПК України).

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи… (ч.8 ст.40 ЦПК України).

Частиною 13 ст.7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Частиною 3 ст.39 ЦПК України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Підстави для відводу судді визначені в ст.36 ЦПК, зокрема, суддя підлягає відводу, якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач, усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, чи розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Крім того, суддя підлягає відводу у випадку повторної участі судді у розгляді справи.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч.4 ст.36 ЦПК України).

Згідно із вимогами ч.2 ст.40 ЦПК України, суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Мельник А.Г. суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 1 Конституції України передбачено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Згідно з ст.1 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом.

Статтею 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону (ч.1 ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 3 Кодексу суддівської етики передбачено, що суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Суддя повинен виконувати обов`язки судді безсторонньо і неупереджено… (ст.10 Кодексу суддівської етики).

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України).

Положеннями частин 1, 3 статті 6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.п.103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року (остаточне - 27.05.2013 року), «Для того, щоб встановити, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, слід звернути увагу…на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного… Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (2) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності… Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій)… Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності…».

Аналогічний правовий висновок зроблено Європейським судом з прав людини у п.п.49, 50 рішення у справі «Білуха проти України».

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі (ч.1 ст.40 ЦПК України).

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (ч.11 ст.40 ЦПК України).

При розгляді судом заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого у справі судді Мельник А.Г., судом встановлено, що після задоволення самовідводів суддів Шаргородського районного суду Славінської Н.Л. та Войнаровського І.В. в результаті повторного автоматизованого розподілу судової справи, цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів передана в провадження судді цього суду Мельник А.Г. (а.с.38 т.1), якою 19.11.2020 року постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (а.с.39 т.1) та 02.12.2020 року - ухвалу про повернення позовної заяви (а.с.48 т.1).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12.02.2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано ухвалу Шаргородського районного суду від 02.12.2020 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі (а.с.172-174 т.1).

22.02.2021 року справу передано раніше визначеному складу Шаргородського районного суду, тобто головуючим у справі суддею є Мельник А.Г. (а.с.178 т.1).

05.03.2021 року ухвалою судді Шаргородського районного суду Вінницької області Мельник А.Г. відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.184 т.1).

В заяві про відвід судді Фалінська О.А. зазначила про те, що суддя Мельник А.Г., повертаючи її заяву, фактично надала оцінку доказам, наданим нею в обґрунтування позовних вимог, що вважає неприпустимим.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 12.02.2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.12.2020 року.

При цьому, з постанови Вінницького апеляційного суду від 12.02.2021 року у справі №152/1277/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.12.2020 року, постановлену суддею Мельник А.Г., яка набрала законної сили (а.с.172-174), вбачається наступне.

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання копії даної ухвали, в зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 175 та ч. 5 ст.177 ЦПК України.

01.12.2020 на виконання вимог ухвали на адресу Шаргородського районного суду Вінницької області від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, до якої було долучено ряд документів.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

Вінницьким апеляційним судом звернуто увагу, що повертаючи позовну заяву, суд вказав, що позивачем частково усунуті недоліки позовної заяви, оскільки в порушення п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України нею не зазначено доказів, що підтверджують вказані у позові обставини, а саме не обґрунтована сума витрачених коштів в розмірі 43000,00 грн.; незрозуміла суду позиція позивача, щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору, і так як відповідач мешкає в державі Ізраїль, документи повинні бути перекладені на мову держави Ізраїль. Крім того, позивачем належним чином не завірена частина копій документів, що є порушенням ч.2 ст.95 ЦПК України.

Також, Вінницький апеляційний суд зауважив, що, виходячи із аналізу ст.175 ЦПК України, не підтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України, вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Також, Вінницький апеляційний суд зазначив у постанові, що судом першої інстанції не враховано, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі.

Крім того, Вінницький апеляційний суд у постанові вказав, що судом першої інстанції проігноровано положення ч.6 ст.95 ЦПК України, відповідно до якого, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Таким чином, з постанови Вінницького апеляційного суду вбачається, що повертаючи заяву, суд першої інстанції фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Згідно з роз`ясненнями пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Постанова Вінницького апеляційного суду набрала законної сили (а.с.174 т. 1).

Таким чином суд встановив, що постановою Вінницького апеляційного суду від 12.02.2021 року, яка набрала законної сили, зазначено про те, що головуючий у цій справі суддя Мельник А.Г. при поверненні позову ОСОБА_1 фактично надала оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що може стати підставою для висновків сторін та їх представників в упередженості судді.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Мельник А.Г. підлягає задоволенню саме з тієї підстави, що наведені у заяві про відвід обставини свідчать про те, що в учасників справи можуть виникнути суб`єктивні сумніви та побоювання у об`єктивності та неупередженості судді, а також з метою уникнення в подальшому стверджень сторін та їх представників про упередженість та необ`єктивність судді при ухваленні судового рішення у цій цивільній справі, тоді як, відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у об`єктивності та неупередженості судді.

При цьому, права позивача та відповідача - не порушуються.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України, визначення судді а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

У разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу. У разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу (ч.ч 1, 2 ст.41 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.41 ЦПК України, якщо після задоволення відводів (самовідводів) або за наявності підстав, зазначених у статті 37 цього Кодексу, неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи, справа за розпорядженням голови суду передається до іншого суду, визначеного в порядку, встановленому цим Кодексом.

У зв`язку із цим, після вирішення заяви про самовідвід судді справу слід передати до канцелярії суду для здійснення повторного авторозподілу між суддями.

Керуючись ст.ст.36, 39, 40, 41, 260, 261 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Мельник Андреї Гаврилівни у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Відвести суддю Шаргородського районного суду Вінницької області Мельник Андрею Гаврилівну від участі в розгляді цивільної справи №152/1277/20 (провадження №2/152/151/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів передати до канцелярії Шаргородського районного суду для визначення складу суду, відповідно до вимог ст.33 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана суддею 27.04.2021 року.

Суддя: