28.04.2021 227/5195/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Левченка А.М.,

при секретарі судового засідання Черкасової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Добропільської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ

У грудні 2020 року до суду звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просили суд:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 51,1 кв. м, житловою площею 28,1 кв. м. з надвірними побудовами та спорудами: а-1 нежитлова прибудова, а-1 веранда , а-2 ганок, В-1-погріб, Б-Б-1-літня кухня-сарай, Е-1 вбиральня, Ж-1 сарай, 3-1 сарай, И-1 навіс, К-1 літній душ, Л-1 сарай, М-1 сарай, Н-1 навіс, № 1 огорожа, № 2 огорожа, № 3 ворота, І вимощення, II водопровід, III відмостка - в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 51,1 кв. м, житловою площею 28,1 кв. м. з надвірними побудовами та спорудами: а-1 нежитлова прибудова, а-1 веранда , а-2 ганок, В-1-погріб, Б-Б-1-літня кухня-сарай, Е-1 вбиральня, Ж-1 сарай, 3-1 сарай, И-1 навіс, К-1 літній душ, Л-1 сарай, М-1 сарай, Н-1 навіс, № 1 огорожа, № 2 огорожа, № 3 ворота, І вимощення, II водопровід, III відмостка - в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

В обгрунутвання позову зазначили, що батьки позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , нині померлі, за життя набули право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Після смерті батька, за ОСОБА_1 в судовому порядку було визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку, яка належала її батьку на праві спільної сумісної власності подружжя, а інша Ѕ частка будинку залишилась на праві спільної сумісної власності її матері ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина в розмірі цієї частки, на яку претендують позивачі, як рідні діти померлої. Нотаріусом позивачам, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку після смерті їх матері, у зв`язку відсутністю відомостей про наявність реєстрації права власності на вказано частку за ОСОБА_3 . У зв`язку із цим позивачі звернулись до суду.

Дослідивши письмові докази, суд виходить з такого.

У постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року в справі № 6-137цс13 зроблено висновок, що «спірний житловий будинок був збудований у 1957 році. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації».

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі № 303/7555/15-ц (провадження № 61-9383св18).

Судом також з`ясовано ту обставину, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.04.2014 року визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом за ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дане судове рішення переглядалось в касаційному порядку. Так, у постанові Верховного Судувід 21.10.2020 року Суд дійшов висновку, що установивши, що будинок побудований спадкодавцем під час перебування в шлюбі зі ОСОБА_3 , він був головою домогосподарства, проте за життя не оформив права власності на житловий будинок, а реєстрація права власності не була обов`язкова в період будівництва будинку, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що даний будинок належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , тобто до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 входить Ѕ частка в праві спільної власності, а тому підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті батька на іншу Ѕ частку в праві спільної власності відсутні.

Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено належність на праві власності ОСОБА_3 , яка нині померла, що підтверджується матеріалами спадкової справи щодо її майна, за життя на праві спільної сумісної власності Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_2 є сином спадкодавиці, який прийняв спадщину, та ОСОБА_1 є донькою спадкодавиці, яка прийняла спадщину в порядку ст. 1272 ЦК України. Інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять, а тому суд вбачає наявність достатніх і законних підстав для задоволення позову, оскільки у інший спосіб визнати право позивачів, ніж в судовому порядку, неможливо.

Керуючись ст. 258 - 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Добропільської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 на Ѕ ідеальну частку від Ѕ ідеальної частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_3 на Ѕ ідеальну частку від Ѕ ідеальної частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Повний текст рішення складений 07.05.2021 року.

Суддя А.М. Левченко

28.04.2021