єдиний унікальний номер справи 546/556/19
номер провадження 2/546/30/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі головуючої судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та пені та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, -

встановив:

До Решетилівського районного суду Полтавської області звернулася позивачка ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та пені.

Як зазначає позивачка, 17 лютого 2018 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №175484. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ніякої матеріальної допомоги не надавав. На підставі рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 березня 2019 року відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 4774,25 грн. Крім цього за період з 01 березня 2019 року по 27 травня 2019 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивачки складає 3168,96 грн. Посилаючись на викладені обставини, положення статей 180, 195, 196 Сімейного кодексу України, позивачка просила стягнути зазначену суму заборгованості по виплаті аліментів та пеню.

Провадження у справі було відкрито ухвалою судді Лизенко І.В. від 06.06.2019, яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 р. №175/о/15-19 строком на один рік.

03 липня 2019 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, в якому той вважав, що дитина не його, оскільки відповідачка має досвід користування тестом на вагітність, на момент зачаття більшу частину часу перебувала в м. Полтава, де її бачили з іншим чоловіком, категорично забороняла фотографувати і знімати на відео дитину, бо дитина на нього не схожа, ізолювала його рідню від дитини, звернулася до суду з позовною заявою, як засіб тиску на нього. Зважаючи на викладене, просив виключити відомості про його батьківство з актового запису №2 від 6 липня 2018 року Виконавчого комітету Калениківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області про народження дитини ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 04.07.2019 р. позови об`єднано в одне провадження.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ухвалою суду від 25.07.2019 по даній справі було призначено судово - біологічну (генетичну) експертизу, проведення якої було доручено Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради та зупинено провадження на час проведення експертизи. На вирішення експертизи було поставлено запитання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 жовтня 2019 року до Решетилівського районного суду Полтавської області від Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради надійшов висновок експерта.

23 жовтня 2019 року провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням висновку експертизи. 17.01.2020 р. ухвалою суду справу призначено до судового розгляду, однак по суті справа не розглядалася.

У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 07.08.2020 р. справу було прийнято до провадження судді Зіненка Ю.В. та призначено підготовче судове засідання на 07.09.2020 р.

До початку підготовчого судового засідання в канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про призначення додаткової судово - біологічної (генетичної) експертизи на вирішення якої поставити питання чи є ОСОБА_2 біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , проведення якої доручити Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи».

В підготовчому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 надав уточнене клопотання про призначення повторної судово-біологічної (генетичної) експертизи та просив призначити у справі повторну судово-біологічну (генетичну) експертизу, проведення якої доручити Київському міському клінічному бюро судово - медичної експертизи. На вирішення експерта поставити запитання: чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець і житель с. Каленики Решетилівського району Полтавської області, біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Каленики Решетилівського району Полтавської області.

Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення у справі повторної судово-біологічної (генетичної) експертизивизнано передчасним, яке необхідно вирішувати після оголошення в судовому засіданні відповідної експертизи, допиту в судовому засіданні вищевказаного експерта та дослідження матеріалів справи.

В зв`язку з неявкою експерта в судові засідання, розгляд справи неодноразово відкладався.

В судових засіданнях 17 березня 2021 року та 28 квітня 2021 року позивачка позов підтримала, просила його задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість по виплаті аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 11963,52 грн та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 14247,88 грн. Збільшення позовних вимог обґрунтувала поданими до суду 14 серпня 2020 року клопотанням про стягнення заборгованості та пені з додатками (а.с.а.с.121-123, 124-126). В задоволенні зустрічного позов упросила відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Беркута Л.Г. просили відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги не доведені доказами, розрахунок заборгованості здійснено не належним чином. В той же час зустрічний позов просили задовольнити, оскільки ОСОБА_2 не являється біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , так як має хронічну хворобу, яка виключає ту обставину, що він може мати дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17.02.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 3). Після державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4).

Також дана обставина підтверджується висновком експерта №734 Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради Івашиної О.Х., відповідно до якого ОСОБА_2 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого ОСОБА_1 ; вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% (а.с.61-63).

Судом також встановлено, що малолітня дитина перебуває на повному матеріальному утриманні матері - ОСОБА_1 .

Відповідно до судового наказу, виданого 22 лютого 2019 року Решетилівським районним судом Полтавської області по справі №546/105/19, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів щомісячного доходу ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

Із постави про відкриття виконавчого провадження ВП №58759927 встановлено, що на підставі судового наказу №546/105/19 було відкрито виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини всіх видів щомісячного доходу на користь ОСОБА_1 (а.с.9).

Суд не приймає посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що дані докази не можна брати до уваги, так як не були направлені стороні відповідача, оскільки факт сплати аліментів в неповному розмірі відповідачем було підтверджено як в судових засіданнях, так і у змісті зустрічного позову, в якому він зазначив, що «свідомо не сплачував суму аліментів повністю, так як готувався до оспорювання» (а.с.27). Отже, відповідач знав про судове рішення (судовий наказ), яким його зобов`язано сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини.

Відповідно до частин 1,2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, той факт, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 у розмірі, встановленому судовим наказом по справі №546/105/19, є встановленим та доказування не потребує.

Водночас позивачка ОСОБА_1 на обґрунтування розміру позовних вимог по заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 4774,25 грн надала лише довідку державного виконавця Решетилівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Леонович Л.І. від 27.05.2019 (а.с.10). Інших доказів, якими б було підтверджено розмір вказаної заборгованості, зокрема розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, позивачкою надано не було.

Відповідно до пункту 4 розділу ХVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Мінюсту України № 512/5 від 02.04.2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Приписами частини 3 статті 195 Сімейного кодексу України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Суд не приймає до уваги клопотання про стягнення заборгованості та пені по виплати аліментів, яке, як пояснила позивачка в судовому засіданні 28 квітня 2021 року є заявою про збільшення позовних вимог, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виконаний державним виконавцем Леонович Л.І., довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 12.08.2020 державного виконавця (а.с.121-126), подані позивачкою ОСОБА_1 до канцелярії суду 14.08.2020 з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина 9 цієї статті).

Згідно пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду (частина 5 статті 49 ЦПК України).

Позивачкою ОСОБА_1 вищевказаних вимог норм закону дотримано не було, копію вказаного клопотання та поданих доказів позивачка відповідачу не направляла, що вона підтвердила в судовому засіданні.

Таким чином, суд погоджується з стороною відповідача в тому, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по виплаті аліментів позивачкою не були доведені належним доказами, зокрема в частині розміру вказаної заборгованості, оскільки довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів з вказівкою лише на її розмір в грошовому виразі може свідчити про наявність заборгованості у боржника, проте її розмір має бути підтверджений, зокрема, відповідним розрахунком, здійсненим державним виконавцем. Однак, як було встановлено судом, вказаного розрахунку позивачкою в передбаченого законом порядку подано не було.

В той же час суд не погоджується із твердженням представника відповідача ОСОБА_3 , що дана довідка не може братися до уваги через те, що дійсна протягом одного місяця з дня її видачі, оскільки вона була подана разом із позовом до суду 27 травня 2019 року, тобто була актуальною на момент подачі позову ОСОБА_1 .

Таким чином, за відсутності доведеного розміру заборгованості по сплаті аліментів, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків пені, здійснених позивачкою, чи здійснити власний розрахунок.

З огляду на це, у задоволенні позовних вимог позивачки ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, слід зазначити наступне.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як було зазначено, згідно висновку експерта №734 Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради Івашиної О.Х., ОСОБА_2 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого ОСОБА_1 ; вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% (а.с.61-63).

Допитаний в судовому засіданні 28 квітня 2021 року в режимі відеоконференції з Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська експерт ОСОБА_8 щодо роз`яснення висновку судово-біологічної (генетичної) експертизи№734 від 25.07.2019 р. судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» пояснила, що при проведенні експертного дослідження бралося ДНК ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . За результатами проведеного дослідження було встановлено, що вірогідність того, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 становить 99,9999 %. На запитання суду повідомила, що даний показник являється більш ніж переконливим, оскільки результату, що становить 100% при проведенні такого виду досліджень не передбачено. На запитання представника відповідача ОСОБА_3 експерт ОСОБА_8 відповіла, що навіть при наявності інших медичних документів про стан здоров`я ОСОБА_2 , висновок експерта не змінився б, оскільки предметом дослідження було саме його ДНК, а не документи про стан здоров`я ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.2,3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Беркута Л.Г. не погодились із вказаним висновком експерта, просили призначити по справі і на підтвердження своїх заперечень надали суду повторну судово-біологічну (генетичну) експертизу, проведення якої доручити Київському міському клінічному бюро судово - медичної експертизи. До вказаного клопотання стороною відповідача було надано суду 07 вересня 2020 року копії результатів досліджень лабораторії «Сінево», копію консультативного висновку уролога медичної групи «Адоніс» ОСОБА_10 від 12.01.2020, відповідно до якого ОСОБА_2 виставлено діагноз: «Вторинне безпліддя? Варікоцеле зліва 1-2 ст. Хронічний простатит. Хронічний орхоепідідіміт (а.с.а.с.130-139).

Суд не погоджується з тим, що дані медичні висновки та лабораторні дослідження можуть свідчити про те, що ОСОБА_2 не може бути батьком дитини ОСОБА_4 . До того ж, відповідно до консультативного висновку цього ж уролога медичної групи «Адоніс» ОСОБА_10 від 12.11.2019, поданого стороною відповідача до суду 26 листопада 2019 року, ОСОБА_2 було встановлено діагноз: «гострий простатит? гострий орхоепідідіміт? Варікоцеле зліва 1-2 ст. кисталевого придатка. Астенотератозооспермія. Бактеріоспермія». В той же час, відповідно до цього ж висновку «пацієнту роз`яснено, що дана патологія являється тимчасовою».

Щодо поданого в судовому засіданні стороною відповідача ОСОБА_2 висновку ДУ «Інституту урології НАМН України», то він встановив діагноз ОСОБА_2 « ОСОБА_11 зліва 1 ступеня. Хронічний простатит вогнищевий, стан ремісії», рекомендовано нагляд уролога та консультація судово - медичного експерта з приводу визначення батьківства (за ініціативи пацієнта)» (а.с.165). Однак він не містить висновку про те, що ОСОБА_2 не міг восени 2017 року (враховуючи дату народження дитини ОСОБА_4 - 28.06.2018) бути батьком дитини з огляду на поставлений діагноз.

Поданий разом із зустрічний позовом витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при Решетилівській РДА Полтавської області від 13 лютого 2019 року також жодним чином не підтверджує обґрунтованість позовних вимог відповідача ОСОБА_2 , а лише свідчить про суперечності між батьками дитини щодо днів та побачень із нею (а.с.29-31).

З огляду на вищезазначене суд доходить висновку що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства слід також відмовити, оскільки обставини, на які посилався ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 на обґрунтування своїх вимог, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Отже, позивачка ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору за подачу позову.

При подачі зустрічного позову відповідач ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн. Зважаючи на те, що в задоволенні зустрічного позову суд відмовляє в повному обсязі, судові витрати у виді судового збору покладаються на позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, та керуючись ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст. 79, 80, 84, 180, 182, 183, 191 СК України, ст. 12, 13, 141, 142, 206, 259, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та пені та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківствавідмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

представник відповідача - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 06 травня 2021 року.

Суддя Ю.В. Зіненко