ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/916/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

представника Підгороднянської сільської ради - Микитюк І.С.,

прокурора - Пагут О.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/17530/14-ц за апеляційною скаргою Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2021 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 14 травня 2021 року) в справі за позовом Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області до Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області (надалі - Підгороднянська сільська рада) звернулася до суду з позовом до Тернопільської районної державної адміністрації (надалі - Тернопільська РДА), ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Головне управління держгеокадастру у Тернопільській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області) про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що розпорядженням голови Тернопільської РДА від 22 березня 2010 року №275 надано дозвіл ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради. Розпорядженням голови Тернопільської РДА від 28 травня 2010 року №605 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 у власність земельної ділянки. На підставі розпорядження райдержадміністрації ОСОБА_3 видано Державний акт ЯЛ №063361 на право власності на земельну ділянку розміром 1.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району, кадастровий номер 010012658. Вважає, що Тернопільська РДА, передавши в приватну власність ОСОБА_3 спірну земельну ділянку площею 1.0000 га, яка знаходиться в межах населеного пункту села Підгороднє на території Підгороднянської сільської ради, вийшла за межі наданих їй повноважень, так як правом розпорядження вказаною ділянкою на час її передачі була наділена виключно Підгороднянська сільська рада.

У зв`язку з наведеним просив суд визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Тернопільської РДА від 22 березня 2010 року №275 та від 28 травня 2010 року №605, а також визнати недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт серії ЯЛ №063361 на право власності на земельну ділянку розміром 1.0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району, кадастровий номер 010012658.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року позов Підгороднянської сільської ради задоволено.

Скасовано розпорядження голови Тернопільської РДА від 22 березня 2010 року №275 «Про дозвіл ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради», від 28 травня 2010 року № 605 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради». Визнано недійсним державний акт ЯЛ №063361 на право власності на земельну ділянку розміром 1.0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 010012658.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові Підгороднянської сільської ради Тернопільського району до Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 , третя особа - Відділ Держземагенства в Тернопільському районі про скасування розпоряджень та визнання недійсним державного акта про право власності на землю - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року скасовано заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2016 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Підгороднянська сільська рада подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що із викопіювання з проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради 1992 року (коректура) вбачається, що спірна земельна ділянка частково розміщена в межах населеного пункту с.Підгородне. Крім того, з витягу з державного кадастру, сформованого після 01 січня 2013 року, вбачається розташування усієї спірної земельної ділянки в межах населеного пункту с.Підгородне. Крім цього, з висновку земельно-технічної експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ від 14 грудня 2017 року №1163/17-22 вбачається, що розроблена технічна документація на земельну ділянку за кадастровим номером 010012658 надана у власність ОСОБА_3 вимогам земельного законодавства та інших нормативним документам з питань землеустрою та землекористування не відповідає. Єдиним офіційним документом щодо визначення місця розташування земельної ділянки залишається Проект встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради народних депутатів Тернопільського району від 1992 року, згідно якого спірна земельна ділянка знаходиться і в межах і за межами населеного пункту. Спірна земельна ділянка станом на 22 березня 2010 року та з 26 травня 2010 року більшою частиною її площі розташована в межах с.Підгородне Тернопільського району.

Зазначає, що за наявності доказів у підтвердження місця розташування спірної земельної ділянки у межах населеного пункту, передана ОСОБА_3 земельна ділянка на підставі спірних розпоряджень та правовстановлюючого документа була і є комунальною власністю, а відповідно Підгородянська сільська рада, виходячи з приписів ст.116, 118, 122 Земельного кодексу України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є повноважним органом по її розпорядженню, в тому числі шляхом надання у власність чи користування.

У зв`язку з викледеним просив рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

18 серпня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від Тернопільської РДА надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивавоний тим, що позов, предметом якого є рішення органу виконавчої влади про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особисто селянського господарства на території Підгороднянської сільської ради, не може бути задоволеним, оскільки таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання. Вказує, що Підгороднянська сільська рада не набула права розпоряджатися спірною земельною ділянкою, оскільки не здійснила встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натурі (на місцевість), не закріпила меж території межовими знаками та не внесла відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Крім того, апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник Підгороднянської сільської ради - Микитюк І.С. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Прокурор Тернопільської обласної прокуратури - Пагут О.С. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином буди повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Розпорядженням голови Тернопільської РДА від 22 березня 2010 року №275 ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради (т.1 а.с.4).

Розпорядженням голови Тернопільської РДА від 28 травня 2010 року №605 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1.00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Підгороднянської сільської ради. (т.1 а.с.5).

06 вересня 2010 року на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 063361 розміром 1.0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 010012658 (т.1 а.с.51-52).

06 серпня 2014 року ОСОБА_3 продала належну їй на праві власності земельну ділянку розміром 1.0000 га, розташовану на території Підгороднянської сільської ради, ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Брикса Т.І., зареєстрованим в реєстрі за № 474 (т. 1 а.с.67-68).

Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку того ж дня зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано (т.1 а.с.69-70).

В січні 2015 року за заявою ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (т.1 а.с.103-128), а з 21 лютого 2015 року ОСОБА_1 став власником 10 окремих земельних ділянок, що утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, придбаної у ОСОБА_3 (т.1 а.с.184-188).

З березня 2016 року на розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа №607/2863/16-ц за позовом прокурора Тернопільської області в інтересах Підгороднянської сільської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Тернопільського районного управління юстиції, Відділ держгеокадастру в Тернопільському районі, приватний нотаріус Тернопільського нотаріального округу Брикса Т.І. про скасування державної реєстрації права власності, витребування земельних ділянок (т.1 а.с.71-72).

Слідчим управлінням УМВС України в Тернопільській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000010 від 15 травня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України відносно службових осіб управління Держкомзему в Тернопільському районі та Тернопільської РДА щодо незаконного надання земельних ділянок, зокрема ОСОБА_3 - земельної ділянки площею 1.00 га.

Із викопіювання з проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради 1992 року (коректура) вбачається, що спірна земельна ділянка частково розміщена в межах населеного пункту с.Підгороднє (т.1 а.с.41).

З витягу з державного кадастру, сформованого після 01 січня 2013 року вбачається розташування усієї спірної земельної ділянки в межах населеного пункту с.Підгороднє (т.1 а.с.26).

Із відомостей, які містяться у технічній документації ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою (т.1 а.с.206-236) вбачається, що земельна ділянка надавалася їй з земель запасу (рілля) на території Підгороднянської сільської ради за межами населеного пункту. У проекті землеустрою міститься довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель (форми 6-зем).

Згідно листа Головного Управління Держземагенства у Тернопільській області №10-19-0.4-3699/2-14 від 20 серпня 2014 року останнє повідомило, що територія Підгороднянської сільської ради, зокрема, її розміри та зовнішні межі, затверджені рішенням 12 сесії Тернопільської обласної ради народних депутатів від 12 лютого 1993 року відповідно до проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради, складовою якого є відповідний планово-картографічний матеріал, на якому нанесено межі населених пунктів. У 1998 році був розроблений Проект 1998 року, затверджений рішенням Тернопільської обласної ради від 26 лютого 1999 року №54, відповідно до якого планувалось передати Підгородянській сільській раді земельну ділянку площею 30 га. Одночасно даним рішення визнано таким, що втратили чинність рішення обласної Ради від 12 лютого 1993 року в частині затвердження розмірів та зовнішніх меж Підгородянської сільської ради. У 2006 році Підгородянською сільською радою розпочато виготовлення проектної документації про часткову зміну меж населеного пункту, яка до цього часу не виготовлена. В процесі опрацювання наявних планово-картографічних матеріалів проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради встановити точне місце розміщення земельної ділянки з кадастровим номером 010012658 (в межах чи за межами населеного пункту) не вбачається можливим (т.1 а.с.247).

На розгляді у Тернопільському міськрайонному судді Тернопільської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України в кримінальному провадженні №0000010 від 15 травня 2014 року щодо незаконного надання земельних ділянок, у тому числі ОСОБА_3 - земельної ділянки площею 1.00 га.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2016 року (справа № 607/8432/15-к) у даному кримінальному провадженні призначено судову земельно-технічну експертизу (т.2 а.с.186).

З висновку земельної-технічної експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ за №1163/17-22 від 14 грудня 2017 року вбачається, що розроблена технічна документація на земельну ділянку за кадастровим номером 010012658, яка надана у власність ОСОБА_3 , вимогам земельного законодавства та інших нормативним документам з питань землеустрою та землекористування не відповідає. Єдиним офіційним документом щодо визначення місця розташування земельної ділянки залишається Проект встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради народних депутатів Тернопільського району від 1992 року, згідно якого спірна земельна ділянка знаходиться і в межах і за межами населеного пункту. Спірна земельна ділянка станом на 22 березня 2010 року та з 26 травня 2010 року більшою частиною її площі розташована в межах с.Підгороднє Тернопільського району. Станом на час дослідження земельна ділянка складається із 10 земельних ділянок, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства, і більшістю її площі розташовані в межах населеного пунтку (т.1 а.с.228-254).

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи Хмельницького відділення Київського НДІСЕ від 21 лютого 2020 року за №5815/5816/18-26/458-472/20-26 не вбачається за можливе надати відповідь щодо місця знаходження земельної ділянки кадастровий номер 010012658 в межах населеного пункту с.Підгороднє станом на 22 березня 2010 року, 28 травня 2010 року, 06 вересня 2010 та 22 жовтня 2010 року, у зв`язку із відсутністю належних, відповідно до вимог законодавства, відомостей щодо меж населеного пункту с.Підгороднє станом на вказані дати (т.4 а.с.57-75).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 ч.1 ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» №586-XIV від 09 квітня 1999 року, п.«а» ч.1 ст.17 ЗК України визначено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Пунктом 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

У відповідності до ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21 травня 1997 року територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

- розпорядження землями територіальних громад;

- передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

- здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У п."б" ч.1 ст.121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

У відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із ч.2 ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ч.ч.6-9 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частин першої та другої статті 173 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

За частиною третьою статті 173 ЗК України включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не зумовлює припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади.

Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України (частина перша статті 176 ЗК України).

Відповідно до частини четвертої статті 53 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються сільськими, селищними, міськими радами. Земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися в комунальну власність), переходять у власність територіальної громади за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населених пунктів, які розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів та затверджуються сільськими, селищними, міськими радами.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна міська рада.

Згідно з частиною сьомою статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконавчі органи сільських, селищних і міських рад в установлений строк, зокрема, узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад.

Частиною першою статті 186-1 ЗК України передбачено, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Звертаючись до суду з даним позовом Підгороднянська сільська рада покликалася на те, що розпорядженням Тернопільської РДА ОСОБА_3 виділено землю, яка знаходилась в межах села Підгороднє, а тому питання про її передачу у власність належало до компетенції сільської ради.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_3 надавалася з земель запасу (рілля) на території Підгороднянської сільської ради за межами населеного пункту. Крім того, в проекті землеустрою міститься довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель (форми 6-зем).

Разом з тим, при виготовленні проекту спеціалістом проводилось обстеження земельної ділянки на місцевості, приймалася до уваги існуюча картографічна інформація, викопіювання проекту встановлення меж і утворень території с.Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області й на схемі земельна ділянка, що надавалася ОСОБА_3 , розташована за межами населеного пункту с.Підгороднє. Межі земельної ділянки, що виносились в натуру, погоджені, в тому числі, сільським головою с.Підгороднє ОСОБА_7 (т.1 а.с.229)

Відповідно до висновку експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ від 14 грудня 2017 року за №1163/17-22 спірна земельна ділянка станом на 22 березня 2010 року та з 26 травня 2010 року більшою частиною її площі розташована в межах с.Підгороднє Тернопільського району. Станом на час дослідження земельна ділянка складається із 10 земельних ділянок, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства і більшістю її площі розташові в межах населеного пункту.

Також експерт зазначив, що вказана земельна ділянка відповідно до індексно-кадастрової карти знаходиться за межами населеного пункту, про що свідчить присвоєння кадастрового номера.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи Хмельницького відділення Київського НДІСЕ від 21 лютого 2020 року за №5815/5816/18-26/458-472/20-26, експерт зазначив про неможливість надати відповідь на питання щодо місця знаходження земельної ділянки кадастровий номер 010012658 в межах населеного пункту с.Підгороднє станом на 22 березня 2010 року, 28 травня 2010 року, 06 вересня 2010 року та 22 жовтня 2010 року, у зв`язку із відсутністю належних, відповідно до вимог законодавства, відомостей щодо меж населеного пункту с. Підгороднє станом на вказані дати.

Також, експерт зазначив, що провівши аналіз копії Проекту 1992 року (т.3 а.с.224-239) та копії його графічного матеріалу (т.3 а.с.191) він прийшов до висновку, що в межі с.Підгороднє увійшло 273.4 га земель на графічній частині виготовленій в маштабі 1:10000 показані землі, які віднесені до населеного пункту (т.4 а.с.63, зв.)

В Проекті 1992 року та його графічному матеріалі відсутні відомості про порядок складення графічного матеріалу та використані вихідні дані: система координат, використані пункти геодезичної основи, тощо (т.4 а.с.64).

Межі села Підгороднє визначені на графічному матеріалі Проекту 1992 року, який відповідно до п.7 Порядку 1993 року міг використовуватись для ведення Державного земельного кадастру. Однак, відсутність вихідних даних відповідно до Положення 1984 року не дає можливості використати його для визначення меж с.Підгороднє (т.4 а.с.64).

Апеляційний суд враховує те, що на час передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 офіційних відомостей щодо визначення меж та складу земель Підгороднянської сільської ради в матеріалах справи немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач не надав беззаперечних, належних та достатніх доказів на підтвердження знаходження спірної земельної ділянки на час її передачі у власність ОСОБА_3 безпосередньо в межах населеного пункту села Підгороднє, і що розпорядження вказаною категорією земель входить до повноважень Підгороднянської сільської ради.

Доводи апелянта про те, що за наявності доказів у підтвердження місця розташування спірної земельної ділянки у межах населеного пункту, передана ОСОБА_3 земельна ділянка на підставі спірних розпоряджень та правовстановлюючого документа була і є комунальною власністю, а відповідно Підгородянська сільська рада є повноважним органом по її розпорядженню, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Із викопіювання з проекту встановлення меж і утворення території Підгороднянської сільської ради 1992 року (коректура) вбачається, що спірна земельна ділянка частково розміщена в межах населеного пункту с.Підгороднє.

З витягу з державного кадастру, сформованого після 01 січня 2013 року вбачається розташування усієї спірної земельної ділянки в межах населеного пункту с.Підгороднє.

Із відомостей, які містяться у технічній документації ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою вбачається, що земельна ділянка останній надавалася із земель запасу (рілля) на території Підгороднянської сільської ради за межами населеного пункту. Вказаний проект в установленому порядку було погоджено Управлінням Держкомзему у Тернопільському районі.

З висновку експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ від 14 грудня 2017 року за №1163/17-22 вбачається, що спірна земельна ділянка станом на 22 березня 2010 року та з 26 травня 2010 року більшою частиною її площі розташована в межах с.Підгороднє Тернопільського району.

Таким чином, у всіх вищенаведених доказах існують суперечності щодо визначення фактичного місця розташування переданої відповідачці у власність спірної земельної ділянки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за відсутності офіційних відомостей щодо визначення меж та складу земель Підгороднянської сільської ради Тернопільського району, не виявляється можливим з`ясувати питання, чи знаходилась вказана ділянка на момент передачі її у приватну власність ОСОБА_3 в межах чи за межами населеного пункту с.Підгороднє Тернопільського району та, відповідно, належала вона до складу земель комунальної чи державної власності.

Апеляційний суд зазначає, що кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, порушеного за фактом ніби-то незаконної передачі у приватну власність відповідачці спірної земельної ділянки, не може бути належним доказом підтвердження обставин, зазначених в позові, оскільки ці обставини, в розумінні вимог цивільного процесуального закону, не є преюдиційними для вирішення даної справи, вирок у кримінальному провадженні не ухвалено.

Також не заслуговує на увагу Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складений Державною інспекцією сільського господарства в Тернопільській області 13 серпня 2013 року (т.1 а.с.155-157), оскільки дана перевірка проводилась з урахуванням неофіційних документів щодо визначення місця розташування спірної земельної ділянки.

Крім того, при перегляді даної справи апеляційний суд застосовує практику ЄСПЛ щодо втручання у право власності та мирне володіння майном.

Так, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме:

чи є втручання законним;

- чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес;

- чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності відповідачки критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Також, приймаючи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення позову порушить принцип «належного врядування», оскільки потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Підгороднянської сільської ради - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 18 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді