Єдиний унікальний номер 448/415/21
Провадження № 2/448/373/21
У Х В А Л А

іменем України

06.05.2021 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Білоус Ю.Б., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про: визнання права на частку в майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності,

встановив:

Громадянка ОСОБА_1 , (надалі Позивачка) звернулася до суду із вказаним позовом до громадянина ОСОБА_2 , (надалі Відповідача) про: визнання права на частку в майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року позовну заяву Позивачки залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати восьми днів з дня отримання копії ухвали.

В ухвалі суду від 15.04.2021 року Позивачці рекомендувалося виконати вимоги пунктів 3, 6, 8 і 9 частини 3 ст.175 ЦПК України, зокрема: - зазначити ціну позову (подати докази на підтвердження дійсної вартості спірного нерухомого майна та сплатити судовий збір, у разі необхідності, за вимогу майнового характеру, відповідно до ставок, визначених Законом України «Про судовий збір»); - повідомити чи вживались заходи досудового врегулювання спору; - зазначити особу, в якої наявні оригінали письмових доказів, копії яких додані до позовної заяви; - обґрунтувати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені стороною Позивача.

Разом з тим, Позивачці було роз`яснено, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява буде визнана неподаною та повернута такій.

Слід зазначити те, що Позивачка копія ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 15.04.2021 р. була отримана 29.04.2021р., що стверджується матеріалами справи.

06.05.2021 року представницею позивачки ОСОБА_1 , адвокаткою Кіт Х.І., через канцелярію суду було подано заяву на виконання вищевказаної ухвали суду, в якій вона частково усунула недоліки позовної заяви від 15.04.201 року, зокрема усунула недоліки пунктів 6, 8 і 9 частини 3 ст.175 ЦПК України, а саме: повідомила суд чи вживались заходи досудового врегулювання спору; - зазначила особу, в якої наявні оригінали письмових доказів, копії яких додані до позовної заяви; - обґрунтувала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені стороною Позивача.

Щодо виконання ухвали суду від 15.04.2021 року в частині вимоги п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, то сторона Позивача в особі адвокатки Кіт Х.І. зазначила, що Позивачка заявила вимоги, які стосуються майна набутого у період спільного проживання з відповідачем. Відтак задля правового підтвердження Ѕ частки у спільному майні, виходячи з існуючого режиму спільності такого майна, вважає, що позовні вимоги не підлягають вартісній оцінці, оскільки задоволення останніх не призведе до збільшення прав в грошовому еквіваленті для заявниці на існуюче майно, а лише підтвердить існуючу частку в спільному майні подружжя, тому вважає, що судовий збір по даній справі сплачено Позивачкою правомірно, як за вимогу немайнового характеру.

На підставі викладеного, просила відкрити провадження за позовом її довірительки до Відповідача.

Однак, з такою позицією сторони Позивачки не погоджуюсь з огляду на таке.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вказано в ухвалі суду від 15.04.2021 року про залишення позовної заяви без руху, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, який за своїм правовим змістом є майновим й зокрема стосується визнання права на земельну ділянку та житловий будинок, а також будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, тобто судовий збір за які має сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру із урахуванням вартості спірного майна.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (правова позиція викладена у поставні Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 року по страві № 907/9/17).

Заявниця в поданій заяві зазначає, що у її довірительки не виникло обов`язку щодо грошової оцінки земельної ділянки, а також житлового будинку чи будинку садибного типу та доплаті судового збору, оскільки заявлені вимоги не є тотожними з вимогами про визнання права власності на вказане майно.

На думку представника Позивачки, позовні вимоги її довірительки відноситься до немайнової вимоги.

Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правових вимог Позивачки свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (ВП ВС від 26.02.2019 у справі №907/9/17).

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці (постанова ВП ВС від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19).

Як зазначалося, предметом позову у цій справі є вимога про визнання права на земельну ділянку, а також житловий будинок і будинок садибного типу.

Статтею 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною 1 статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Як зазначалося, позовні вимоги про визнання права на вищевказане майно (земельну ділянку, будинки) є майновою вимогою, тобто судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру.

Переконаний, що позовна вимога Позивачки у цьому спорі має майновий характер, оскільки є вимогою про захист права, об`єктом якого є земельна ділянка, житлові будинки, тобто благо, що підлягає грошовій оцінці, тому судовий збір повинен визначатися з урахуванням вартості спірної земельної ділянки та вказаних вище житлових будинків.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що у встановлений судом строк сторона Позивача вимоги ухвали суду від 15.04.2021р., не виконала в повному обсязі, позовну заяву слід повернути на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України, роз`яснивши положення ч.7 ст.185 ЦПК України, у відповідності до якої повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви.

Враховуючи наведені норми, суд вважає, що Позивачці слід також роз`яснити, що сплачена нею сума судового збору може бути такій повернута лише за її клопотанням.

Керуючись ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про: визнання права на частку в майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності, - визнати неподаною та повернути позивачці.

Копію ухвали надіслати позивачці ОСОБА_1 та її представниці - адвокатці Кіт Х.І.

Роз`яснити стороні позивача, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Роз`яснити стороні позивача, що за її клопотанням може бути повернута сплачена такою сума судового збору.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Суддя Ю.Б. Білоус