Справа № 670/109/21
№ 2/680/181/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2021 р. смт Нова Ушиця

Суддя Новоушицького районного суду Хмельницької області Яцина О.І.,

розглянувши заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРРОМ Інвест-Україна» - генерального директора Бацури О.О. про забезпечення позову,-

установив:

13 квітня 2021 року генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРРОМ Інвест-Україна» Бацура О.О. подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи щодо забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРРОМ Інвест-Україна» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі шляхом заборони відповідачу по справі вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :08:004:0002, площа вказаної ділянки 1,5217 га, та земельної ділянки № НОМЕР_2 кадастровий номер :08:008:0002, площа вказаної ділянки 0,8058 га, про що винести відповідну ухвалу.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у провадженні Новоушицького районного суду Хмельницької області знаходиться цивільна справа № 670/109/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРРОМ Інвест-Україна» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Предметом спору по даній справі є визнання поновленими договорів оренди земельних ділянок № 260 кадастровий номер :08:004:0002, площа вказаної ділянки 1,5217 га, та земельної ділянки № НОМЕР_2 кадастровий номер :08:008:0002, площа вказаної ділянки 0,8058 га, укладених між ТзОВ «ГЕРРОМ Інвест-Україна» та ОСОБА_1 від 25.03.2010 року та які зареєстровані у встановленому законом порядку на момент їх підписання, шляхом укладання додаткової угоди до договорів оренди земельних ділянок.

Зазначені договори були зареєстровані 17 грудня 2010 року у Віньковецькому відділі Хмельницької регіональної філії ДП «Центру Державного земельного кадастру» про що в Державному реєстрі земель вчинено записи за № 30 для договору № 260 та № 31 для договору № 2.

Згідно з пунктом 42 договорів оренди земельних ділянок від 25.03.2010 року договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже строк дії договорів встановлено до 16 грудня 2020 року.

Пунктом 8 договорів передбачено, що після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

ТзОВ «ГЕРРОМ ІНВЕСТ-УКРАЇНА» вирішило скористатися своїм переважним правом на поновлення договорів оренди землі № 260 та № 2 від 25 березня 2010 року, та з цією метою протягом строку дії вище вказаних договорів, товариство двічі, не пізніше 60 днів до закінчення строку дії договорів направляло орендодавцю листи-повідомлення від 05 листопада 2019 року за вихідними номерами: 2019/11-200 до договору оренди землі № 2 від 25 березня 2010 року та 2019/11-201 до договору оренди землі № 260 від 25 березня 2010 року та 17 січня 2020 року за вихідними номерами: 2020/01-16 до договору оренди землі № 2 від 25 березня 2010 року та 2020/01-17 до договору оренди землі № 260 від 25 березня 2010 року про наміри скористатися своїм переважним правом на поновлення договору на новий строк долучивши до них відповідні додаткові угоди.

Листи та додаткові угоди до них відповідач отримав особисто 12 листопада 2019 року та 05 лютого 2020 року.

Проте з дати отримання листів протягом встановленого місячного терміну відповідач не надіслав позивачу жодного заперечення у поновленні договорів оренди земельних ділянок № 260 та № 2 від 25березня 2010 року, у зв`язку з чим товариство продовжило використовувати земельні ділянки за їх цільовим призначенням, визначеним у договорі оренди земельної ділянки та здійснило на них посів ріпаку.

23 листопада 2020 року позивач отримав від відповідача заперечення у поновленні договорів оренди земельних ділянок, і така недобросовісна поведінка відповідача дала підстави позивачу вважати, що відповідач шляхом мовчазної згоди прийняв пропозицію стосовно поновлення вищевказаних договорів оренди земельних ділянок, що й стало підставою для подальшого їх використання та проведення посівних робіт, а саме озимого ріпаку, та здійснення в подальшому робіт з підживлення озимих культур мінеральними добривами.

У зв`язку з цим у позивача виникли побоювання з приводу того, що відповідач особисто або з допомогою третіх осіб може вчинити будь-які дії на вказаних земельних ділянках, які спричинять матеріальні збитки товариству.

Із наведеного у заяві про забезпечення позову вбачається, що предмет позову по даній справі та заявлений позивачем захід забезпечення позову в частині заборони відповідачу по справі вчиняти певні дії, щодо земельних ділянок № НОМЕР_1 кадастровий номер :08:004:0002, площа вказаної ділянки 1,5217 га, та земельної ділянки № НОМЕР_2 кадастровий номер :08:008:0002, площа вказаної ділянки 0,8058 га є взаємопов`язаний з предметом спору та має на меті відновлення становища позивача, яке існувало у ТзОВ «ГЕРРОМ Інвест-Україна» на підставі договорів оренди земельних ділянок.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та доданими до неї додатками суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачені ст.150 ЦПК України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Однак заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, як видно із доданих до заяви про забезпечення позову документів, а саме наказу № 04-09/2020 від 04.09.2020 року «Про проведення робіт із підживлення озимих культур мінеральними добривами у 2020 році», наказу № 28-09/2020 від 28.09.2020 року «Про проведення заходів із захисту рослин у 2020 році», наказу № 29-07/2020 від 29.07.2020 року «Про підготовку ґрунту до посіву та посів озимих культур з внесенням добрив у 2020 році», наказу № 25-02/2021 від 25.02.2021 року «Про проведення робіт із підживлення озимих культур мінеральними добривами у 2021 році», на теперішній час спірні земельні ділянки перебувають у користуванні позивача і він проводить на них сільськогосподарські роботи.

Жодних даних про те, що відповідач перешкоджає позивачу у використанні земельних ділянок чи вчиняє якісь інші дії, які можуть в майбутньому спричинити товариству матеріальних збитків, у матеріалах справи немає, та як зазначив позивач у заяві, лише є такі побоювання.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми, не доведеними належними засобами доказування, неспівмірними із заявленими вимогами, тому слід відмовити у забезпеченні позову.

Керуючись ст.149, ст.150, ст.153, ст.260, ст.261, ст.353, ст.354 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви представника позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРРОМ Інвест-Україна» - генерального директора Бацури О.О. про забезпечення позову - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя О. І. Яцина