Справа № 348/2020/20
Провадження № 22-ц/4808/565/21
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на заочне рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене головуючою суддею Матолич В.В. 22 січня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року АТ "Акцент-Банк" пред`явило до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC4. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею 02 листопада 2016 року Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір. Умовами вказаного договору було передбачено право Банку встановлювати кредитний ліміт та змінювати його розмір. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у відповідачки станом на 27 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 39 333,93 грн, з яких: 17 407,10 грн - заборгованість за кредитом, 20 496,83 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 1430 грн - пеня. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідачка ОСОБА_1 відмовляється сплачувати вказану заборгованість, АТ Акцент-Банк" просило стягнути з відповідачки в судовому порядку на свою користь заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC4 від 02 листопада 2016 року у розмірі 39 333,93 грн та 2 102 грн судового збору.

Заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 22 січня 2021 року в задоволенні позову АТ "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник АТ "Акцент-Банк" подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Представник апелянта не погоджується із висновком суду про відсутність підпису відповідачки на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, оскільки ОСОБА_1 в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Вважає, що у даній справі суду першої інстанції потрібно було застосувати правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 09.07.2018 року - справа № 202/19403/13-ц, 18.04.2018 року - справа №705/6051/15-ц, від 14.02.2018 року - справа №265/7652/15-ц. Крім того, представник позивача вважає помилковим висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки у відповідності до ст. 1048 ЦК України суд повинен був стягнути відсотки хоча б у розмірі облікової ставки НБУ. Представник АТ "Акцент-Банк" звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі №342/180/17 викладену у постанові від 03 липня 2019 року, фактично не застосував її висновки при вирішенні даного спору та не стягнув заборгованість за тілом кредиту, яка виникла у ОСОБА_1 . Також представник апелянта зауважує, що розрахунок кредитної заборгованості, який суд першої інстанції вважав сумнівним, підтверджується долученою до апеляційної скарги банківською випискою про рух коштів. Посилаючись на вищенаведене, представник АТ "Акцент-Банк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ "Акцент-Банк", суд першої інстанції виходив із відсутності належних доказів укладення договору кредиту між сторонами, оскільки Банком надано копію анкети-заяви, яка не містить істотних умов кредитного договору.

Однак, погодитись із цими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 02.11.2016 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с. 6-7).

Як підтверджується банківською випискою за період з 20.09.2016 по 02.02.2021 позичальник ОСОБА_1 використовувала кредитні кошти, а також здійснювала часткове поповнення карти (а.с. 54-56).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 27.09.2020 у відповідача утворилась заборгованість у сумі 39 333,93 грн, яка складається з наступного: 17407,10 грн - заборгованість за кредитом, 20 496,83 грн - заборгованість за відсотками, 1430 грн - пеня (а.с. 5).

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ А-Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови і правила надання банківських послуг АТ А-Банк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, у тому числі, крім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по відсотках.

Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника від 02.11.2016 процентна ставка за користування коштами не визначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті сайті https://a-bank.com.ua/terms/ в розділі «Умови та правила».

Проте, в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці, долучені банком до позовної заяви, витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ А-Банк. Як і того, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків та штрафів саме в зазначених у них розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені і штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно вказаних обставин не доводять.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження№14-131цс19).

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати відсотків та пені.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява позичальника не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, відомостей про видачу кредитної картки певного виду та строку кредитування, а також відомостей щодо обрання відповідачем банківських послуг та будь-якої інформації щодо кредитування, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору, посилаючись при цьому на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2020 року по справі №703/3063/18.

Разом з тим, місцевим судом не враховано вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Апеляційний суд зауважує, що Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку (а.с. 5-6, 54-56).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із виписки вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором, здійснювала інші операції щодо купівлі товарів у магазині.

Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідачка не могла не усвідомлювати, що кошти Банком було їй надано на підставі кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних доказів щодо укладення між сторонами кредитного договору, зважаючи на таке.

Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості.

Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.

Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 вересня 2020 року (справа №200/5647/18).

Оскільки ОСОБА_1 користувалася коштами банку та не повернула їх, Банк правомірно визначив до стягнення тіло кредиту у розмірі 17 407,10 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «А-Банк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 17 407,10 грн заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги задоволені частково, а тому судовий збір, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги у пропорційному розмірі складає 1 395,34 грн, який необхідно покласти на відповідача.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України встановлено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Акцент-Банк" задовольнити частково.

Заочне рішення Надвірнянського районного суду від 22 січня 2021 року у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АТ "Акцент-Банк" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, , іпн.52) заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC4 від 02.11.2016 станом на 27.09.2020 за простроченим тілом кредиту - 17 407 (сімнадцять тисяч чотириста сім) грн 10 коп., а також 1 395 (тисяча триста дев`яносто п`ять) грн 34 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 07 травня 2021 року.