Справа № 308/473/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шумило Н.Б.,

з участю секретаря судових засідань Луцак В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 06 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №892 та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, у розмірі по 4600 грн. щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовує тим, що 06 грудня 2003 року між сторонами укладений шлюб. За час перебування в шлюбі мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що з відповідачем прожили у шлюбі 18 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, але останні роки не можуть проживати, як сім`я, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхньої дитини. Вважає, що їхні стосунки в подальшому можуть суттєво вплинути на психіку дитини, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування світогляду. Вона неодноразово звертала на це увагу відповідача, однак він повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Вважає, що збереження їх сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Крім того, вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально їй та спільній дитині взагалі не допомагає, участі у вихованні не приймає, а вона сама немає можливості утримувати сина. Зазначила, що з відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Просила врахувати, що відповідач іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей немає, також немає на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Вказує, що вимушена сама утримувати та виховувати сина, при тому, що її заробітна плата становить близько 4 000 грн., якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання, як сина так і її особистого проживання. Просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 4600 грн., так як відповідач не має постійного заробітку, а доходи його є мінливими та нерегулярними.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01.2021 року позовну заяву залишено без руху. 28.01.2021 року позивач усунула зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання, повідомлялась належним чином. При цьому, від представника позивача адвоката Кудільчак О.В. надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, також у такій вказав, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримують, і що позивач погоджується на стягнення аліментів з 01 травня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. При цьому, до суду поступила письмова заява відповідача, відповідно до змісту якої проти розірвання шлюбу не заперечує, щодо суми стягнення аліментів, погоджується на сплату в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. щомісячно. У зв`язку з карантинними обмеженнями просить дану справу розглянути без його участі.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив, справу розглядати без участі сторін, які подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 06 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №892, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . Прізвища після одруження: чоловіка - « ОСОБА_5 », дружини - « ОСОБА_5 » (а.с. 18).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.07.2005 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками записані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до довідки від 11.01.2021 року №14, виданої Товариством з обмеженою відповідальність «Управління житлом», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею зареєстрований син ОСОБА_3 , 2005 року народження (а.с.8).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Закарпатської області вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.01.2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд бере до уваги зазначені у позовній заяві обставини, що сторони сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу.

З урахуванням фактичних взаємовідносин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу та те, що відповідач визнає позов, та відсутні підстави вважати, що внаслідок розірвання шлюбу будуть порушені права сторін та інтереси інших осіб, суд проходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, та шлюб між сторонами слід розірвати.

Щодо вимоги про стягнення аліментів слід зазначити наступне.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня 1921 гривня, з 1 липня -2013 гривень, з 1 грудня 2100 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи обставини передбачені ст.182 СК України, подану заяву представника позивача від 12.05.2021 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини, в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обов`язку обох батьків її утримувати та відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

Позивач не довела належними та допустимими доказами того, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 4600 грн. щомісячно.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається із позовної заяви, позивач звернулася з даним позовом до суду 13 січня 2021 року, при цьому, у письмовій заяві поданій до суду 12.05.2021 року представник позивача зазначив, що позивач погоджується на стягнення аліментів з 01 травня 2021 року. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе стягувати аліменти починаючи з 01 травня 2021 року.

На підставі п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, судовий збір в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Згідно квитанції № від 13.01.2021 року ОСОБА_1 за подання до суду позову про розірвання шлюбу сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, ст. 24, 56, 105, 110-112, 113, 114, 180-184, 191 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 06 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №892.

Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Стягувати із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного рішення суду 12 травня 2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило