Єдиний унікальний номер судової справи: 484/684/20
Провадження № 22-ц/812/815/21
Постанова

Іменем України

26 квітня 2021 року м. Миколаїв Справа № 484/684/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: представника відповідача - Іванченка О.О., представника третьої особи Валешинської О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Сотською Світланою Олексіївною, на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д.А., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро» про стягнення грошових коштів, повний текст рішення складено 26 лютого 2021 року,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро» про стягнення орендної плати.

Позивач зазначала, що 29 грудня 2012 року з ТОВ «Партнер - Агро» уклала договір оренди належної їй земельної ділянки площею 1,9903 га, що розташована на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер № 482584000:02:000:0194, строком на 20 років.

Пунктом 9 договору передбачено, що орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки землі, що становить 1 967 грн. 53 коп. і сплачується не пізніше 31 грудня кожного року користування.

Проте, в порушення умов договору оренди землі відповідачем протягом 2017 2019 років не виконувалися умови договору, а саме не сплачувалася орендна плата.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з ТОВ «Партнер-Агро» суму заборгованості з орендної плати з урахуванням пені та положень статті 625 ЦК України у розмірі 7 625 грн. 46 коп.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Партнер Агро» зазначав, що товариство не мало можливості сплачувати орендну плату з незалежних від нього причин, так як земельна ділянка за спірний період фактично використовувалася ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2020 року за заявою позивача замінено відповідача у справі з ТОВ «Партнер-Агро» на ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Цією ж ухвалою ТОВ «Партнер-Агро» залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

11 листопада 2020 року позивачем було подано заяву про зміну підстав позову.

У заяві позивач посилалася на те, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» без достатніх правових підстав за рахунок власника земельної ділянки зберігає у себе кошти, які мала у вигляді орендної плати отримати вона.

Посилаючись на обов`язок відповідача повернути їй грошові кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, позивач просила стягнути за 2017-2019 роки 5 902 грн. 59 коп.

Заперечуючи проти позову представник відповідача ОСОБА_2 посилався на те, що позивачем не надано суду достатніх та допустимих доказів факту незаконного користування спірною земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав беззаперечних та переконливих доказів, які б давали підстави для стягнення з відповідача на підставі статті 1212 ЦК України орендної плати за незаконне використання належної позивачу земельної ділянки.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сотську С.О. звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

На думку позивача, нею було доведено, що протягом 2017-2019 років ТОВ «ПартнерАгро» не виплачувало орендну плату, так як було позбавлено можливості обробляти земельні ділянки, зокрема це підтверджено актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 20 червня 2017 року за №239/0/92-17-ДК/289/АП/09/01/-17, складеним державним інспектором ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області з додатками, актом перевірки від 30 травня 2018 року №185-ДК/360/АП/09/01/-18. Відповідач не надав доказів на спростування використання земельної ділянки без належних правових підстав. Посилання суду на те, що матеріали перевірок не є достатніми доказами позовних вимог, так як їм не надано правової оцінки правоохоронними та судовими органами, на думку позивача, не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства і є суб`єктивним тлумаченням зазначених норм права.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на недоведеність наданими доказами самовільного зайняття товариством спірної земельної ділянки, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції (в режимі відеоконференції) в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Главою 83 ЦК України врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

За змістом приписів глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав.

При цьому вина для кондикційних зобов`язань не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у с праві № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018р. у справі № 922/3412/17-ц, постанова КЦС Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 724/292/15-ц).

Судом установлено, що 29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Партнер - Агро» укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки площею 1,9903 га, що розташована на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер № 482584000:02:000:0194, строком на 20 років.

Пунктами 9, 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки землі, що становить 1 967 грн. 53 коп. і сплачується не пізніше 31 грудня кожного року користування.

Протягом 2017 2019 років орендна плата у розмірі 5 902 грн. 59 коп. орендарем позивачу не сплачувалася.

З матеріалів справи вбачається, що у 2013 році та протягом 2017-2019 років ТОВ «Партнер-Агро» було позбавлене можливості обробляти земельні ділянки площею 1520,1737 га, у тому числі земельну ділянку позивача, так як фактично вона оброблялась іншою особою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких», що об`єктивно підтверджується поясненнями представника третьої особи, як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Зазначені обставини в судовому засіданні були підтверджені також сукупністю доданих до відзиву ТОВ «Партнер Агро»: ксерокопією рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року у справі № 915/1111/13; ксерокопією ухвали господарський суд Миколаївської області у справі №915/1125/13 від 04 липня 2013 року про забезпечення позову (а.с.34-39), ксерокопією Витягу з ЄРДР від 26 червня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України (а.с.56), ксерокопією Витягу з ЄРДР від 04 квітня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України (а.с.55), ксерокопією Витягу з ЄРДР від 06 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України (а.с.48), ксерокопіями актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`ємом земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 20 червня 2017 року, 30 травня 2018 року, 27 вересня 2018 року (а.с.44-47, 57-58).

Аналізуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає доведеним факт того, що у 2017-2019 роках орендна плата позивачу не виплачувалася, оскільки орендар не мав змоги користуватися землею, отримувати з цього дохід, а відповідно і сплачувати орендну плату за використання землі, так як земельна ділянка, що належить позивачу, фактично оброблялась іншою особою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Матеріали справи містять достатні докази, які у сукупності, на думку колегії суддів, спростовують заперечення відповідача та свідчать про фактичне його користування земельною ділянкою позивача за спірний період, що було підставою для неодноразового звернення третьої особи у даній справі протягом трьох років до правоохоронних органів із заявою про вчинення відповідачем за ознаками передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України кримінального правопорушення та було предметами перевірки дотримання вимог земельного законодавства ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, якими встановлено зайняття відповідачем земельної ділянки, яка орендована третьою особою у справі. У зв`язку з тим, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу заперечення відповідача щодо недоведеності зайняття товариством земельної ділянки позивача, неналежності, недопустимості та недостовірності наданих доказів не заслуговують на увагу.

При цьому колегія суддів вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки спірні відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що факт незаконного використання землі у даній справі повинен підтверджуватися вмотивованим рішенням органу досудового розслідування або суду, прийнятими після проведення всіх необхідних слідчих дій, та викладені в матеріалах перевірки обставини є неконкретизованими, є помилковими, оскільки не прийняття рішень у кримінальній справі за результатами розслідування не свідчать про об`єктивну неможливість суду надати оцінку усім у сукупності наданим доказам у даній цивільній справі.

Таким чином, фактичний користувач земельної ділянки ТОВ «Агрофірма Корнацьких», який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 апеляційний суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, зазначених обставин справи та вимог закону не врахував, то на підставі частини четвертої статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» за період з 2017-2019 роки 5 902 грн. 59 коп. безпідставно збережених коштів, які мав заплатити за користування нею.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, зі ТОВ «Агрофірма Корнацких» на користь позивача необхідно стягнути 2102 грн. 00 коп. (840 грн. 80 коп. + 1 261 грн. 20 коп.) судового збору в обох судових інстанціях.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Сотською Світланою Олексіївною, задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро», про стягнення грошових коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» () на користь ОСОБА_1 за період з 2017-2019 роки 5 902 (п`ять тисяч дев`ятсот дві) грн. 59 коп. безпідставно збережених коштів та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору в обох судових інстанціях.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верхового Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.