ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7769/21 Справа № 215/126/20 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 ,в інтересах, якого діє представник - адвокат Лушпенко Дмитро Сергійович на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року, ухваленого суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 11 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з неї аліментів на своє утримання в розмірі 1/4 частки від всіх видів її заробітку (доходів).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.11.2018 висновком МСЕК йому встановлено другу групу інвалідності безстроково, у зв`язку з чим він вважається таким, що втратив працездатність.

Відповідач ОСОБА_2 є його рідною дочкою, яка в супереч покладеного на неї вимогами сімейного законодавства обов`язку утримувати свого непрацездатного батька ухиляється, жодної матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду для стягнення аліментів з відповідача на своє утримання в примусовому порядку.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення яким стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів її заробітку (доходів).

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з повнолітньої дочки на утримання батька.

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах, якого діє представник Лушпенко Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити, заявлені позовні вимоги.

При цьому скаржник зазначає, що висновки суду обґрунтовані відомостями щодо прибутків Позивача, за якими розмір пенсійних виплат, отриманих Позивачем в період часу з квітня 2020 року по вересень 2020 року складає 11050 грн. та розміру доплати на харчування з серпня 2020 року по січень 2021 року, який складає 1427,60 грн., що на думку суду забезпечує Позивачу прожитковий мінімум у встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розміру.

Позивач вказує, що суд першої інстанції, зазначаючи, що Позивач не надав жодного доказу на підтвердження наявності у нього потреби у матеріальній допомозі, не надав жодної оцінки таким доказам, як довідка до Акту огляду МСЕК, лист УПСЗН на ім`я Відповідача №18 від 02.01.2019, путівка до будинку-інтернату №291 від 18.01.2019, з яких вбачається, що Позивач, як інвалід другої групи потребує стороннього догляду, медичної та побутової допомоги, у зв`язку з чим його направлено до ДКУ «Будинок милосердя Затишок», де до речі він перебуває до теперішнього часу.

Скаржник зазначає, що розмір прибутків Позивача у місячному обчисленні становить приблизно 2079 грн., однак таке перевищення прожиткового мінімуму має незначний характер та в грошовому виразі складає всього 300 грн. на місяць, при цьому слід враховувати, що відповідно до п.3.5 Типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю №549 від 29.12.2001 року, особи з інвалідністю 1 та 2 груп, які потребують стороннього догляду, медичної та побутової допомоги та які мають працездатних дітей, приймаються до будинків-інтернатів за умови стовідсоткового відшкодування витрат на їх утримання. За таких обставин всі прибутки, які отримує Позивач витрачаються на його догляд у вказаному будинку-інтернаті, що позбавляє Позивача можливості забезпечити себе ліками, одягом, іншими необхідними речами у яких він має нагальну потребу, тому висновки суду про відсутність у Позивача потреби у матеріальній допомозі не відповідають дійсним обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є рідним батьком відповідача ОСОБА_2 (а.с.41).

Висновком МСЕК від 26.11.2018 ОСОБА_1 безстроково встановлена друга інвалідності (а.с.3-4).

Довідкою Тернівського відділу обслуговування громадян у м. Кривий Ріг (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком розмір якої за період з квітня 2020 року по вересень 2020 складає 11050 грн. (а.с.98).

Крім того, згідно довідки УПСЗ виконкому Тернівської районної у місті ради, позивач ОСОБА_1 отримує доплати на продукти харчування, як особа віднесена до ІІ категорії, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, розмір яких за період з серпня 2020 року по січень 2021 року складає 1427,60 грн. (а.с.104).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, виходив з того, що Позивачем не доведено факту того, що він потребує матеріальної допомоги, оскільки місячний розмір доходу позивача ОСОБА_1 з урахуванням пенсійних виплат та доплат перевищує розмір встановленого законом прожиткового мінімуму.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та частково погоджується з доводами сторони позивача про наявність підстав для стягнення з доньки Позивача аліментів на його утримання, з огляду на таке.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ст.202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення аліментів.

Натомість, така умова є обов`язковою у правовідносинах за позовом одного із подружжя до іншого про стягнення коштів на утримання на підставі норм передбачених Главою 9 Розділу ІІ СК України.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Положеннями ст.205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України).

Тлумачення ст.202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі №212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19).

У справі, що переглядається суд встановивши, що Позивач є непрацездатним в силу встановлення йому безстроково другої групи інвалідності, дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_1 потреби у матеріальній допомозі лише з тих підстав, що розмір, отримуваної ним пенсії та доплат на продукти харчуванняперевищує прожитковий мінімум.

Також суд першої інстанції не встановив підстав, передбачених ст.204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатного батька.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів враховує розмір пенсії Позивача ОСОБА_1 та доплат, які він отримує на продукти харчування, а також те, що Відповідачем належними і допустимими доказами не доведено, що батько ухилялився від виконання своїх батьківських обов`язків, або не сплачував аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Відповідач має нерегулярний дохід.

Враховуючи розмір одержуваної позивачем ОСОБА_1 пенсії та доплат на продукти харчування, його перебування у КУ «Будинок милосердя «Затишок» Криворізької міської ради через стан здоров`я, пов`язаний з встановленням йому безстроково 2-ї групи інвалідності, відсутність у Відповідача роботи та регулярного заробітку, та виходячи з обов`язку дітей утримувати батьків, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з Відповідача на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на його утримання в розмірі 1/8 частки від всіх видів її заробітку (доходів).

На думку колегії такий розмір аліментів буде відповідати потребам батька та можливостям Відповідача надавати таку допомогу.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ., щомісячно аліменти на його утримання пожиттєво у розмірі 1/ 8 частки від всіх видів її заробітку (доходу), починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення суду складено 21 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: