ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 664/2313/20 Головуючий в 1 інстанції Бойко В.П.
Номер провадження 22-ц/819/805/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2020 р. представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.11.2018 р. у розмірі 10490,12 грн станом на 15.06.2020 р. та судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 16.11.2018 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором в цілому договору згідно приписів ч.1 ст. 634 ЦК України. На підставі вказаного договору відповідачу надана можливість користуватись кредитними коштами у межах встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 8 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Своїм підписом у анкеті-заяві позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які викладені на сайті банку www.privatbank.ua, складає договір.

За умовами останнього позичальник погоджується із правом Банку змінювати розмір кредитного ліміту.

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, тому станом на 15.06.2020 р. утворилась заборгованість у розмірі 10 490,12 грн., із яких: 7539,61 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2950,51 грн. заборгованість по простроченим відсоткам.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 10 490,12 грн.

Заочним рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2020 р. позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.11.2018 року в розмірі 7539,61 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1511,34 гривень, а всього стягнути 9050,95 гривень. У задоволенні решти вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду вмотивовано тим, що у анкеті-заяві позичальника від 16.11.2018 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентів за користування кредитом.

Зважаючи на те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт й Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та були оглянуті судом, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.11.2018 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Разом з тим суд врахував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, згідно ст. 530 ЦК України кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, тому суд дійшов висновку, що відповідач має повернути заборгованість за тілом кредиту в сумі 7539,61 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що в цій справі від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) необхідно відступити, оскільки вони були викладені у справі з іншими обставинами, в якій відповідачем заперечувався факт погодження умов кредитування належним чином, а в підписаних відповідачем документах такі умови не містилися.

Крім того, судом першої інстанції не застосовано правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду з відповідними висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Суд попередньої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому її повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки, в тому числі погоджено відсоткову ставку.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 невідомо, у зв`язку з чим її повідомлено про розгляд справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за тілом кредиту, тому предметом апеляційного перегляду відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України є рішення суду в частині відмовлених позовних вимог (стягнення відсотків).

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами суд першої інстанції виходив із відсутності обумовленої сторонами у письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив крім іншого, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2950,51 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 16.11.2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.10-11).

При цьому, вказана заява не містить положень щодо обов`язку позичальника сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

Позивач, в поданому до суду позові обґрунтовує свої вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилаючись, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.11.2018 р., на «Умови та правил надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог (а.с.14), визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а також Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також роздруківка із сайту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 листопада 2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 2950,51 грн.

Посилання скаржника на необхідність врахування судової практики Верховного Суду викладеної у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, згідно якої умови кредитування слід вважати погодженими, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

У справі № 127/7543/17 судом встановлено, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 31 жовтня 2011 року б/н ПАТ «ПриватБанк», яка була підписана відповідачем, зазначено розмір кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна», базову процентну ставку, строк дії кредитного ліміту, що дозволило суду дійти висновку про узгодження сторонами умов кредитування. Натомість, у справі, що розглядається, анкета заява від 16.11.2018 р., підписана ОСОБА_1 , не містить таких умов.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо відсутності згоди по тарифам банку, оскільки відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено проценти (тарифи), колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

У доданих до позовної заяви аркушах паперу (ст. 12-13), які очевидно скаржник вважає паспортом кредиту, проте така назва відсутня, міститься інформація загального характеру щодо різних кредитних продуктів позивача, яка може бути доказом про ознайомлення споживача із різними умовами, проте ніяким чином не є доказом досягнення між сторонами згоди щодо конкретних умов кредитування.

При цьому, підпис відповідача ОСОБА_1 міститься лише на останній сторінці документу, який позивач вважає «паспортом споживчого кредиту», на якій викладено умови щодо порядку повернення кредиту, додаткова інформація, інші важливі правові аспекти. У той час, як аркуш з інформацією щодо основних умов кредитування та реальної річної процентної ставки підпису відповідача не містить.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у змісті позовної заяви в обґрунтування підстав стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам позивач посилається виключно на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, викладені на сайті банку, а також на витяг з вказаних Тарифів.

Враховуючи, що згідно ч. 5 ст. 637 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів не приймає посилання скаржника на підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, як на підставу вимог в частині стягнення відсотків, оскільки вказані підстави позову не були заявлені позивачем в суді першої інстанції.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування до спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки предмет доказування у даній справі та у справі № 342/180/17 є ідентичним, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду підлягають застосуванню.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині.

Отже, встановивши відсутність погоджених сторонами умов щодо обов`язку відповідача сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, суд першої інстанції правомірно відмовив АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за кредитним договором від 16.11.2018 р. в сумі 2950,51 грн.

У відповідності до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 19, 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по простроченим відсоткам за кредитним договором б/н від 16.11.2018 року станом на 15.06.2020 року в сумі 2950,51 грн. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік