Справа № 408/3055/20-ц
Провадження № 2/408/802/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Зінченко П.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 вказала, що їй на підставі свідоцтва про право власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 . Друга частина квартири належить її чоловіку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і позивач є єдиним спадкоємцем першої черги. На сьогоднішній день в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, які в ній не проживають з квітня 2019 року й по теперішній час.

До початку судового засідання позивач надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю, позов підтримала.

Відповідачі про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причин неявки не повідомили, відзивів на позов у встановлений судом строк не надавали, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, на підставі копії свідоцтва про право власності на житло від 11 квітня 1995 року квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках.

Чоловік позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно помер у віці 73 років ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 03 липня 2019 року Нижньотеплівською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області.

З довідки про склад сім`ї та проживання, виданої виконавчим комітетом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 06.10.2020 № 1395 та акту про фактичне проживання від 06.10.2020, складеного депутатом Нижньотеплівської сільської ради Чибрисовою Г.Г. йдеться, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані, але з квітня 2019 року фактично не проживають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування її житловим приміщенням посилаючись на те, що останні у її квартирі не проживають, а своєю реєстрацією створюють їй перешкоди у користуванні власністю, зокрема, у неї виникають проблеми з оплатою житлово-побутових послуг та з оформленням субсидії на користування цими послугами.

Відповідачі своїх заперечень проти позову, як доказів зворотного, не надали.

Частина 1 ст. 401 ЦК України передбачає, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 ЦК України).

За приписами пункту 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється, зокрема, у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Отже, встановивши, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , але відповідачами їй створюються перешкоди у користуванні цією квартирою, які добровільно їх усувати відмовляються, суд вважає вимогу позивача щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням, обґрунтованою.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , іпн. НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнати таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України, та може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Головуючий: Є.О. Соболєв