ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2494/18 Номер провадження 22-ц/814/505/21Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

розглянула в апеляційному суді в м. Полтаві в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року, ухвалене суддею Тесленко Т.В., повний текст рішення складено 27.11.2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову вказував, що 14.10.2018 року близько 17:00 год. він перебував на своєму подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 . Зненацька у його двір забіг бик, що належить сусіду ОСОБА_1 , та напав на нього, став бити рогами та копитами, чим завдав йому тілесні ушкодження.

З цих підстав та з урахуванням поданих уточнень до позову остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь 1055,38 грн. матеріальної шкоди, 10000,00 грн. моральної шкоди, 10742,00 грн. витрат за проведення судово-медичної експертизи, 5824,50 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 27603,88 грн.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат Монастиренко Сергій Миколайович, до ОСОБА_1 , представник відповідача - адвокат Яременко Олег Євгенович, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1055,38 грн. (одна тисяча п`ятдесят п`ять гривень 38 коп.); у відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати: за проведення судово-медичної експертизи в сумі 10742,00 грн. (десять тисяч сімсот сорок дві гривні 00 коп.); на правничу допомогу в сумі 5824,50 грн. (п`ять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 50 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 840,80 грн. та моральної шкоди в розмірі 840,80 грн., а всього 1681,60 (одна тисяча шістсот вісімдесят один грн. 60 коп.) в дохід держави.

З цим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_3 , оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне встановлення обставин справи та оцінку доказів, недоведеність обставин справи, невідповідність висновків у рішенні суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, прохає скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд взяв до уваги лише доводи позивача, не перевіривши та не оцінивши доводів відповідача.

Зазначив, що фактичні обставини завдання позивачу ушкоджень були іншими, пославшись на те, що він випасав належного йому бика на території свого домогосподарства. Бик був припнутий за допомогою металевого пакола з двосторонньою прив`яззю, з внутрішнім ланцюгом із катаного дроту діаметром 8 мм, який був з`єднаний з ошийником за допомогою карабіна з автоматичною заскочкою. Зазначає, що подія сталася на території його подвір`я, де перебувала тварина та позивач, а його твердження про те, що бик з невідомих причин заскочив до нього у двір через відкриті ворота, бив його у його дворі, - не відповідає дійсності.

Вказує, що вчинив усі дії для безпечного отримання тварини, а позивач, зайшовши на майданчик для її випасання, підійшов близько до тварини, та своїми винними діями навмисне спровокував худобу на напад, лякаючи та відганяючи від купи гною, щоб викинути своє сміття, в результаті чого постраждав.

Вважає, що покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід оцінювати критично, оскільки вони не показали, що бик покидав місце свого утримання в день подій.

Свідок ОСОБА_6 , який є сином позивача, пояснив, що бачив свого батька після події.

Свідок ОСОБА_7 не підтвердила обставини того, що бик утримувався неналежним чином.

Суд безпідставно залишив поза увагою покази свідка ОСОБА_8 .

Отже, на думку апелянта, рішення ґрунтується на недостовірних доказах.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Розгляд справи проводиться судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.10.2018 р. близько 17:00 год. на ОСОБА_2 , який перебував на своєму подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 , напав сусідський бик, який забіг до його двору та звалив позивача з ніг, почавши його бити копитами та рогами по тулубу, голові, руках і ногах, катав по землі, чим завдав йому тілесних ушкоджень у вигляді закритих переломів 8-9 ребер зліва без зміщення, численних ссадн та підшкірних гематом тулуба, верхніх і нижніх кінцівок, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 18 від 20.01.2020 р., виконаного на підставі ухвали слідчого судді Кобеляцького райсуду Полтавської області за клопотанням представника позивача адвоката Монастиренка С.М.

У висновку експерта зазначено, що вищеописані ушкодження виникли від дії тупих предметів і відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, та могли виникнути від дії тупих предметів, якими могли бути роги та копита великої рогатої худоби (бика). Заподіяні ушкодження могли утворитися за обставин та у час, викладений у фабулі події.

При судово-медичній експертизі встановлено причинно-наслідковий зв`язок між вказаною подією та травматичними ушкодженнями ОСОБА_2 (а.с. 72-73).

Листом від 18.10.2018 р. № К-204/115/122-2018 Кобеляцький ВП ГУ НП у Полтавській області повідомило позивача про розгляд його звернення щодо нанесення тілесних ушкоджень сусідським биком, та в ході його розгляду відсутні ознаки кримінального правопорушення та рекомендовано звернутися до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що матеріалами справи доведено факт завдання позивачу тілесних ушкоджень великою рогатою худобою (биком) відповідача, внаслідок його неналежного утримання останнім, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другої цієї статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Стаття 1187 ЦК України містить в собі визначений перелік тварин, які є джерелом підвищеної небезпеки. Між тим, така тварина як бик до вказаного переліку не входить, так як є домашньою свійською твариною.

Водночас, підстави відповідальності за завдану позивачеві шкоду можуть виникати з інших правових підстав, зокрема на загальних підставах відшкодування шкоди, передбачених статтями 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна , у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України свідчить про те, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Згідно частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, а позивачі повинні доводити лише наявність шкоди та її розмір.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Таким законом є, зокрема Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» у статті 9 якого визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 281/618/15-ц.

Отже вказаними нормами законодавства передбачено, особа, яка утримує тварину повинна відшкодовувати в повному обсязі завдану її твариною шкоду іншій особі або її майну.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 , залишаючи свого бика без нагляду, не вжив всіх належних заходів для того, щоб забезпечити безпеку, зокрема мешканцям села, в якому він проживає та утримує вказану тварину.

Факт неналежного утримання та залишення без нагляду 14.10.2018 р. близько 17:00 години ОСОБА_1 належного відповідачу бика підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , а також ОСОБА_6 , який, в тому числі, повідомив, що 14.10.2018 р., коли він вийшов на подвір`я свого помешкання, побачив свого батька ОСОБА_2 , що лежав на землі, а з двору вибігав бик. При цьому, батько повідомив, що його побив бик, належний ОСОБА_1 .

З огляду на вищенаведене, та з урахуванням висновку судово-медичного експерта № 18 від 25.02.2020 р., про який вказувалося вище, приймаючи до уваги те, що позивачем понесені витрати на придбання ліків у зв`язку з лікуванням на загальну суму 1055,38 грн. (а.с. 9-10), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 1055,38 грн..

Крім цього, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. моральної шкоди, враховуючи характер і тривалість перенесених ним моральних страждань, пов`язаних з фізичним болем, відчуттями страху, розпачу, тривоги, безсонням, порушенням звичного ритму життя після перенесених травм.

Крім цього, відповідно до ст. ст. 133, 137, 139, 141 ЦПК України судом першої інстанції правильно розподілено судові витрати між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача 10742,00 грн. за проведення судово-медичної експертизи, що підтверджено квитанцією № 16835 від 16.01.2020 р. (а.с.135); 5824,50 грн. на правничу допомогу, надану адвокатом Монастиренко С.М. (а.с.126; 132-134), які підтверджені розрахунком витрат на правничу допомогу та є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.

Також, враховуючи те, що позивач відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за подання позову у сумі 1681,60 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються матеріалами перевірки, проведеної Кобеляцьким ВП ГУ НП в Полтавській області за зверненням ОСОБА_2 про завдання йому тілесних ушкоджень, за № 4580 від 14.10.2018 р. та № 4621 від 17.10.2018 р., який приєднаний до матеріалів цивільної справи.

Так, відповідно до пояснень, наданих ОСОБА_1 правоохоронним органам в рамках проведення вказаної перевірки (а.с. 6), він проживає у АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_8 , та утримує велику рогату худобу. 14.10.2018 р. близько 17:00 год. він вийшов та побачив, що бик ходить біля двору. Він погукав дружину, яка забрала бика та прив`язала. Біля бика на землі лежав сусід ОСОБА_2 , який повідомив, що йому спричинив тілесні ушкодження його, ОСОБА_1 , бик. Господарство, де він, ОСОБА_1 проживає, частково обгороджене, через що бик і вибіг з двору. Бик наніс тілесні ушкодження ОСОБА_2 випадково, оскільки він сам намагався його прив`язати, не звернувшись до нього.

Отже, твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що його бик був прив`язаний у дворі, куди увійшов ОСОБА_2 , щоб викинути сміття, та вступив у фізичний контакт з биком, щоб той йому не заважав, отримавши ушкодження здоров`я, - суперечать наданим правоохоронним органам поясненням.

При цьому, колегія суддів враховує, що пояснення позивача та допитаних у суді першої інстанції свідків відповідають встановленим обставинам та матеріалам перевірки за зверненням ОСОБА_2 .

Рішення місцевого суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі твердження не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається колегією суддів без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун