Справа № 635/1182/20
Провадження по справі № 2/635/1408/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Савченко В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Пісочинська селищна рада Харківського району харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пісочинськоїселищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач ОСОБА_1 пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до Пісочинської селищної об`єднаної територіальної громади, який в подальшому уточнила та в остаточній редакції просила встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Харківської районної ради 15 серпня 1990 року, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ №3 під реєстровим №526 від 07 вересня 1990 року, що видане на ім`я " ОСОБА_3 "; встановити той факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за позивачем право власності на житловий будинок, загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовної заяви посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся позивача ОСОБА_3 , які на праві приватної власності належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Харківської районної ради 15.08.1990. Причини зазначення у вказаному свідоцтві про право власності прізвища ім`я та по-батькових бабусі позивача « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 » позивачу не відомі. Вказана розбіжність перешкоджає ОСОБА_1 вирішити питання щодо належного оформлення спадщини за законом. Той факт, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить саме ОСОБА_3 підтверджується наданими нею доказами. Син ОСОБА_3 - ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері в порядку передбаченому чинними нормами, оскільки мешкав разом з матір`ю, а також вступив в управління спадковим майном. Останній хоча і прийняв спадщину після смерті матері, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не встиг. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_4 спадщину в рівних частинах прийняли його дружина ОСОБА_5 , оскільки після смерті чоловіка вступила в управління спадковим майном. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Позивач - ОСОБА_1 на момент смерті матері - ОСОБА_5 проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , а тому фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , так як на момент її смерті постійно проживала разом з нею. Крім того, позивач від спадщини в передбаченому законодавством порядку не відмовлялася. ОСОБА_5 за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що перешкоджає позивачу належним чином оформити спадщину на вказану частину житлового будинку у нотарiycа. 3 невідомих для позивача причин у свідоцтві про народження її батька ОСОБА_4 , значиться ім`я « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_4 ». Вказана розбіжність також перешкоджає ОСОБА_1 вирішити питання щодо належного оформлення спадщини за законом. Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадщину, що складається з житлового будинку, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті батька - ОСОБА_4 та після смерті матері - ОСОБА_5 в позасудовому порядку.

Рух справи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Пісочинської селищної об`єднаної територіальної громади залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків - 10 днів з дня отримання ухвали суду. У передбачений судом старок позивач усунув недоліки, подавши до суду відповідну заяву.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенко А.А. витребувано відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , чи маються відомості щодо складання заповітів від її імені та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої. 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Іващенко А.А. надана відповідь на виконання ухвали суду №87/01-16 від 07 жовтня 2020 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, подану представником позивача ОСОБА_8 , підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом представника відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Тягнибока І.В. про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.08.1990, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради №310 від 17.04.1990, житловий будинок з приналежними йому будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві особистої власності ОСОБА_3 .

Як вбачається зі змісту листа Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №515 від 25.09.2019, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в цілому за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Харківської районної ради 15.08.1990, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ №3 під реєстровим номером 526 від 07.09.1990. В правовстановлюючому документі вказано АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Харківської районної ради №19 від 14.10.1963, встановлено, що домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , є непридатним для житла, ОСОБА_3 наданий дозвіл на зведення нового житлового будинку та проведення робіт від 12.11.1963.

Рішенням виконавчого комітету Березівської селищної ради Харківського району Харківської області №112 від 12.07.1988, ОСОБА_3 надано дозвіл переобладнати веранду на кухню в межах розмірів генерального плану, а вже існуючу кухню на житлову кімнату, та зобов`язано ОСОБА_3 протягом одного року переоформити зміни в поверховому плані експлікації в ХМБТІ.

Рішенням виконавчого комітету Березівської селищної ради Харківського району Харківської області №200 від 12.12.1989, затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлового будинку житловою площею 49.4 кв.м., розташованого в АДРЕСА_3 і належного ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради Харківської області №310 від 17.04.1990, оформлено право особистої власності на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 та видано свідоцтво про право особистої власності на будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

21 липня 1962 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 21.07.1962.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_1 , батьками якої записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 03.03.1987.

27 квітня 1990 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_11 , та змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 27.04.1990.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 та довідкою про причину смерті від 16.08.2010.

Згідно довідки Березівської селищної ради Харківського району ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_3 до дня смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , доглядала за нею та на свої кошти поховала її.

Відповідно до акту/є складеного депутатом Пісочинської селищної ради по виборчому округу №25 Шепель Т.О. в присутності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 11.12.2018, громадянка ОСОБА_1 проживала у домоволодінні по АДРЕСА_3 на момент смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , її донька вела сумісне господарство і здійснювала догляд за нею, проживає у будинку по теперішній час.

У книзі реєстрації актів про народження по Березівській сільській раді Харківського району Харківської області за 1939 рік є запис від 03 травня 1939 року (реєстраційний номер 36) про народження ІНФОРМАЦІЯ_8 « ОСОБА_4 » (так у документі), батьки якого « ОСОБА_16 » (так у документі), 22 років, українець, та « ОСОБА_3 » (так у документі), 22 років, українка.

Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенко А.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 січня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надано правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності померлої на це майно.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідними записами у будинкові книзі для прописки громадян на домооволодіння АДРЕСА_3 ..

Згідно матеріалів справи з технічної інвентаризації станом на 05 червня 2019 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м.; прибудова літ. «а», тамбур літ. «», сарай літ. «Б», погріб літ. «В», сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Ж», огорожа №1, ворота №2.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.Суд може встановлювати й факти, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Судом встановлено, що при оформленні свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15 серпня 1990 року, було допущено помилку у написанні імені власника - ОСОБА_3 , а саме замість « ОСОБА_3 » зазначено « ОСОБА_3 ».

Факт належності зазначеного документа ОСОБА_3 вказаного правовстановлюючого документа підтверджений іншими документами, доданими до матеріалів справи.

Позивачем надані достатні докази на підтвердження факту належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15 серпня 1990 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів №310 від 17 квітня 1990 року на ім`я ОСОБА_3 , зареєстрованого в Харківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №3 за реєстровим №526 від 07 вересня 1990 року.

Дослідивши усі письмові докази та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доведеність факту, про встановлення якого просить позивач.

Також судом встановлено, що у свідоцтві про народження батька позивача ОСОБА_4 зазначено його ім`ям « ОСОБА_4 », тобто у свідоцтві про народження та у свідоцтві про смерть ОСОБА_4 дійсно маються розбіжності в імені останнього.

В ході судового розгляду позивачем надані достатні докази на підтвердження родинного зв`язку між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який є батьком позивача.

Досліджені судом докази дають підстави встановити факт родинних відносин, а саме той факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для прийняття спадщини після померлого батька.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 , якій на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Як встановлено судом, спадкоємець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина після її смерті відкрилась до 01 січня 2004 року, а отже а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до п.п.1,2 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, судом встановлено, що її син ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом з матір`ю в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на момент її смерті, що підтверджується відомостями з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 .

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 судом не встановлено, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №63324650 від 27 січня 2021 року.

Отже, судом встановлений факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що його дружина ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом з ним у спірному житловому будинку, на момент його смерті, що підтверджується відомостями з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 .

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 судом не встановлено, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №63324723 від 27 січня 2021 року.

Отже, судом встановлений факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після її смерті відкрилась спадщина в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є її донька - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

За ч. 3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено під час судового розгляду, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є її донька - позивач у справі ОСОБА_1 , яка проживала у домоволодінні по АДРЕСА_3 на момент смерті ОСОБА_5 , вела зі спадкодавцем сумісне господарство і здійснювала догляд за нею, проживає у будинку по теперішній час, поховала матір за свої кошти. Крім того, позивач частково оформила спадщину після смерті матері, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Іващенком А.А. за реєстровим №735 12 вересня 2019 року.

Враховуючи всі надані позивачем докази у їх сукупності, суд вважає встановленим той факт, що позивач проживав разом з матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , за час спільного проживання вони вели спільне господарство, після смерті матері позивач її поховала за власні кошти та продовжила проживати у спірному будинку.

При цьому, як зазначив Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Тому ВС погодився, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем.

В постанові від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц Верховний Суд зазначив що, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ВС зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України.

Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_5 , з якою вона спільно проживала по день смерті останньої та поховала її за власні кошти, єдина, хто звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а також ту обставину, що відповідач у справі визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 також в частині визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 141, 247, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Пісочинськоїселищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15 серпня 1990 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів №310 від 17 квітня 1990 року на ім`я ОСОБА_3 , зареєстрованого в Харківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №3 за реєстровим №526 від 07 вересня 1990 року.

Встановити той факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без урахування самочинно зведених будівель, в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .

Відповідач - Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: 62416, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, пров. Транспортний, 2

Повне рішення складено 23 квітня 2021 року.

Суддя Т.В. Бобко