ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4965/21 Справа № 201/532/20 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи член правління АТ КБ «ПриватБанк» Чернишова Людмила Петрівна і голова правління АТ КБ «ПриватБанк» Крумханзл Петр про стягнення заробітної плати, преміальних виплат, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заробітної плати, преміальних виплат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що з 15 серпня 2002 року він працює в АТ КБ «Приватбанк», а починаючи з 02 квітня 2012 року, обіймає посаду керівника напрямку «Credit collection», який займається стягненням на користь банку дебіторської заборгованості. Починаючи з березня 2019 року член Правління АТ КБ «Приватбанк» Чернишова Л.П. , за попередньою змовою з Головою Правління цього банку П. Крумхзанзлом послідовно вчиняли системні, заздалегідь сплановані і узгоджені дії, направлені на передачу права стягнення проблемної заборгованості зовнішнім компаніям (колекторам) всупереч майновим інтересам банку. Чернишова Л.П. є членом Правління банку та Головою комітету взаємодії з позабанківськими установами, в повноваження якого також входить прийняття рішень щодо акредитації, відмови, перегляду, призупинення, поновлення та анулювання небанківських установ у системі банку, в тому числі колекторських компаній. 29 березня 2019 року під час засідання комітету з питань взаємодії з позабанківськими установами без спільної присутності членів під головуванням Чернишової Л.П. , вона винесла на голосування питання акредитації зовнішніх колекторських компаній, що надають послуги з повернення заборгованості. При цьому позивач, як керівник напрямку «CreditCollection», та наразі - Голова Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - проголосував «проти», через наявність обґрунтованого ризику щодо завдання збитків банку, а також понесення іміджевих ризиків. В подальшому, з метою уникнення перешкоджання з його боку вищезазначеній передачі, 27 травня 2019 року Голова Правління АТ КБ «Приватбанк» Петр Крумханзл видав розпорядження про відключення керівника напрямку «Credit collection» АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 від системи електронного документообігу, засобів корпоративного зв`язку, зокрема, від корпоративного аккаунту @privatbank.ua та інших. Цими діями його штучно позбавили доступу до інформації щодо необґрунтованих розтрат коштів АТ КБ «Приватбанк», про які йшлося вище, отже - можливості перешкоджати їм. Окрім того, він був незаконно відсторонений від роботи в Кредитному комітеті Банку, членом якого він є за посадою, через що він не має можливості перешкоджати необгрунтованій видачі ризикових кредитів. Проте, вказаними діями Голова Правління АТ КБ «Приватбанк» Петр Крумханзл та Член правління з питань управління ризиками АТ КБ «Приватбанк» Чернишова Л.П., на думку позивача, завдали шкоди не тільки інтересам держави, але, діючи від імені та в інтересах АТ КБ «Приватбанк», як роботодавця, і йому - працівнику вказаного банку.

Також позивач зазначив, що відповідно до розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» № СП-2012- 6636944 від 29 березня 2012 року, позивача було призначено на посаду керівника напрямку «Credit collection» з призначенням відповідного посадового окладу та визначення розмірів премій. За час, протягом якого позивач обіймає зазначену посаду, йому виплачувались премії в розмірі 50-65% його посадового окладу, проте, з моменту, коли він проголосував «проти» акредитації зовнішніх колекторських компаній, що надають послуги з повернення заборгованості, Член правління з питань управління ризиками АТ КБ «Приватбанк» Чернишова Л.П. , користуючись своїми повноваженнями, починаючи з квітня 2019 року, спочатку зменшила розмір цієї премії, а потім взагалі позбавила його її. За останні 6 місяців, перед цим незаконним позбавленням, починаючи з жовтня 2018 року по березень 2019 року він отримував премії в наступних розмірах: жовтень 2018 року - 51 071,48 грн. (65% посадового окладу), листопад 2018 року - 97 500,07 грн. (65%), грудень 2018 року - 78 571,50 грн. (50%), січень 2019 року - 78 969,33 грн. (50%), лютий 2019 року - 59 864,00 грн. (50%), березень 2019 року - 78 571,50 грн. (50%), що в середньому, за вказані 6 місяців, становить суму 74 091,31 грн. на місяць. Зазначені премії були встановлені щомісячними наказами, виданими з урахуванням вимог Закону України «Про оплату праці» та Положення АТ КБ «Приватбанк» про управління мотивацією співробітників. В подальшому, зазначені премії були істотно зменшені, а саме: в квітні 2019 року сума премії становила 67 156,39 грн. (45%), що менше за середній розмір премії за останні 6 місяців на 6 934,92 грн.; в травні 2019 року сума премії становила 9 428,58 грн. (10%), що менше за середній розмір премії за останні 6 місяців на 64 662,73 грн.; в період з червня по грудень 2019 року сума премії взагалі була відсутня. У зв`язку з цим, виходячи з середнього розміру премії за останні 6 місяців, сума премії, яка мала бути виплачена за вказані місяці, становить 590 236,82 грн.. Будь-якого обґрунтування цього зменшення змінної винагороди АТ КБ «Приватбанк» позивачу не надало, як і заздалегідь не повідомило про планування такого зменшення, що, серед іншого, свідчить про штучний характер такого зниження задля вчинення фінансового та психологічного тиску на нього. Таким чином, на думку позивача, вказані вище дії АТ КБ «Приватбанк» є незаконними та протиправними у зв`язку з чим, за період квітень-грудень 2019 року, йому, як працівнику АТ КБ «Приватбанк», були нанесені збитки у вигляді невиплаченої заробітної плати в загальному розмірі 590 236,82 грн.. Позивач звернувся до відповідача з питанням виплати йому вказаних сум, але відповідач відмовився це робити, мотивуючи це тим, що повний розрахунок з ним по зарплатам і премії проведено. Позивач вважає вказане не законним, вважає такі дії відповідача протиправними, виплата належних сум, обумовлених наказом при прийнятті на роботу, повинна бути, але відповідач йому в цьому відмовив, а тому виник спір та утворилася заборгованість, на звернення позивача відповідач не звертає уваги, що порушує права позивача.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача суму незаконно виплачених преміальних виплат в розмірі 590 263,82 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі та стягнуто на його користь з Банку заробітну плату в вигляді преміальних виплат за період з квітня по грудень 2019 року в сумі 590 263,82 грн.. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При цьому, суд першої інстанції вказав, що при прийомі позивача на роботу в банк сторонами були обумовлені обов`язкові виплати по зарплаті, в тому числі і премії, а тому вони і повинні нараховувати та виплачуватися роботодавцем, а в разі не виплати (що є порушенням укладеної трудової угоди про оплату праці) стороною банку це повинно бути мотивовано (порушення трудової угодив в цій частині) з належним доведенням до працівника вказаних мотивів.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в Наказі про призначення позивача на посаду від 29 березня 2012 року відсутня інформація про призначення посадового окладу та визначення розмірів премій. При цьому, апелянт вказує, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 15 серпня 2002 року працює в АТ КБ «Приватбанк», а з 02 квітня 2012 року обіймає посаду керівника напрямку «Credit collection», який займається стягненням на користь банку дебіторської заборгованості.

29 березня 2019 року під час засідання комітету з питань взаємодії з позабанківськими установами без спільної присутності членів під головуванням Чернишової Л.П. , вона винесла на голосування питання акредитації зовнішніх колекторських компаній, що надають послуги з повернення заборгованості. При цьому позивач, як керівник напрямку «CreditCollection», та наразі - Голова Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - проголосував «проти».

27 травня 2019 року Голова Правління АТ КБ «Приватбанк» Петр Крумханзл надав розпорядження про відключення позивача керівника напрямку «Credit collection» АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 , від системи електронного документообігу, засобів корпоративного зв`язку, зокрема, від корпоративного аккаунту @privatbank.ua та інших. Цими діями, як стверджує позивач, штучно позбавили доступу до інформації щодо необґрунтованих розтрат коштів АТ КБ «Приватбанк», він був відсторонений від роботи в Кредитному комітеті Банку, членом якого він є за посадою.

Відповідно до розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» № СП-2012- 6636944 від 29 березня 2012 року, позивача було призначено на посаду керівника напрямку «Credit collection» з призначенням відповідного посадового окладу та визначення розмірів премій. Отже позивача призначено на вказану посаду з урахуванням обов`язкових премій і саме з урахуванням цього він і погодився на вказану посаду.

Позивач вказує, що за час, протягом якого позивач обіймає зазначену посаду, йому виплачувались премії в розмірі 50-65% його вказаного посадового окладу, проте, з моменту, коли він проголосував «проти» акредитації зовнішніх колекторських компаній, що надають послуги з повернення заборгованості, Член правління з питань управління ризиками АТ КБ «Приватбанк» Чернишова Л.П. , починаючи з квітня 2019 року, спочатку зменшила розмір цієї премії, а потім взагалі позбавила його її. Будь-якого обґрунтування цього зменшення змінної винагороди АТ КБ «Приватбанк» позивачу не надало, як і заздалегідь не повідомило про планування такого зменшення, що, серед іншого, свідчить про штучний характер такого зниження. Таким чином, за період квітень-грудень 2019 року, позивачу, як працівнику АТ КБ «Приватбанк», на його думку, були нанесені збитки, шкода у вигляді невиплаченої заробітної плати в загальному розмірі 590 236.82 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись такими твердження позивача, з огляду на наступне.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 1 ЗУ «Про оплату праці» встановлює, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Приписами ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, а саме: - основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно Положення про управління мотивацією співробітників ПриватБанка підставою для виплати всіх видів змінної винагороди є рішення керівника співробітника. Розмір змінної винагороди може бути знижений внаслідок низької оцінки ефективності співробітника керівником або порушення співробітником діючих стандартів, політик, процедур.

Тобто, винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням керівника, а тому не є обов`язковою.

Пунктом 8.2 Положення регламент виплати змінної частини винагороди по кожному виду визначається Наказами.

Оскільки, винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням керівника, колегія суддів не знаходить правових підстав для стягнення з Банку на користь позивача преміальних виплат, так як суд не може перебирати на себе функцію призначення та нарахування премії замість органу, на якого покладені такі повноваження. Суд не може втручатися в господарську діяльність Банку.

Більш того, зазначені позивачем розміри премій, які він просив стягнути з відповідача, є лише його припущеннями, оскільки розмір змінної винагороди/премії визначає виключно керівник.

Крім того, колегія вважає безпідставними твердження позивача про те, що будь-якого обґрунтування зменшення змінної винагороди АТ КБ «Приватбанк» не надало, як і заздалегідь не повідомило про планування такого зменшення, оскільки прийняття керівником рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

На вказане суд уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2021 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи член правління АТ КБ «ПриватБанк» Чернишова Людмила Петрівна і голова правління АТ КБ «ПриватБанк» Крумханзл Петр про стягнення заробітної плати, преміальних виплат - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко