22.04.2021 Справа № 363/272/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив усунути йому перешкоди в здійсненні права користування своїм майном - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнати колишнього власника - іпотекодавця ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням вказаної квартири.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, правонаступник кредитора ПАТ «УкрСиббанк» - ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» набув права власності на предмет договору іпотеки №55416 від 25 травня 2007 року - квартиру АДРЕСА_1 .

Однак у вказаній квартирі продовжує проживати відповідач, що призводить до порушення прав позивача як нового власника спірної квартири.

Представник позивача до суду не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув.

Разом з тим, оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути дану справу на підставі наявних доказів в загальному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором №0 від 25 травня 2007 року та договором про надання поновлювальної кредитної лінії №0 від 25 травня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 25 травня 2007 року укладено договір іпотеки №55416, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №4369.

Згідно п. 1 вказаного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п. 4.1-4.6 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у:

випадках,

-зазначених в п.п.2. 1.1 -2.1.2. цього договору іпотеки» або;

-у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або;

-у разі ліквідації юридичної особи - іпотекодавця, або;

-у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, або;

-в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Звернення стягнення здійснюється на підставі:

-або рішення суду;

-або виконавчого напису нотаріуса;

-або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя»;

-або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

У випадках, зазначених в п.п. 2.1.1- 2.1.2. цього договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, про яке йдеться в п. 4.3 іпотекодержатель здійснює звернення стягнення.

Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку».

Як передбачено п. 5.1 - 5.4 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

-передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;

-право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону У країни «Про іпотеку».

У разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.2 договору іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (фактор) укладено договір факторингу №1, згідно п. 1.1 якого клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 1.2 договору факторингу обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладання цього договору визначений у додатку №1 до цього договору.

Як вбачається з витягу з додатку №1 до договору факторингу від 12 грудня 2011 року право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 25 травня 2007 року щодо позичальника ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

Того ж дня, 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (цедент) та ТОВ «Кей-Колект» (цесіонарій) укладено нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, згідно п. 1.1 якого цемент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними в додатку №1 до цього договору.

Як вбачається з витягу з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором іпотеки 25 травня 2007 року щодо іпотекодавця ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №69568605 від 03 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.М. 28 липня 2015 року прийнято рішення індексний номер 23219068 про державну реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення права власності став договір іпотеки №55416, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №4369.

Згідно актів перевірки/огляду майна від 22 та 29 листопада 2016 року при здійсненні працівниками ТОВ «Кей-Колект» планового виїзду за адресою АДРЕСА_2 , вставлено, що у вказаній квартирі проживає ОСОБА_1 , яким у безперешкодному доступі та входженні в приміщення квартири працівникам ТОВ «Кей-Колект» відмовлено.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Як передбачено ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Як передбачено ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Як передбачено ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо:

-договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку;

-договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено Законом.

Як передбачено ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В поданій позовній заяві ТОВ «Кей-Колект» посилається на набуття в позасудовому порядку на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , в якій продовжує проживати іпотекодавець ОСОБА_1 , який добровільно звільнити приміщення відмовляється, продовжує проживати та користуватися спірною квартирою.

В цьому зв`язку позивач просить усунути йому перешкоди в здійсненні права користування своїм майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу до спірної квартири та визнати її колишнього власника - іпотекодавця ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням вказаної квартири.

Проте, спірні правовідносини, що виникли між сторонами в цій справі, врегульовані спеціальною нормою - ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яка визначає порядок виселення мешканців з житлового приміщення на яке звернуто стягнення в порядку Закону України «Про іпотеку».

Відтак належним способом захисту в цій справі може бути тільки виселення мешканців, що проживаються в спірній квартирі. Проте з такою позовною вимогою ТОВ «Кей-Колект» до суду не звертався та питання про це не порушував.

При цьому втручання в права мешканців житлового приміщення мають здійснюватися виключно в межах Закону та переслідувати легітимну мету.

Крім того суд звертає увагу на те, що визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України) стосується випадків, коли особи відсутні в житловому приміщенні, і в цій справі застосоване бути не може.

Таким чином суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту, зокрема усунення перешкод в здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу до спірної квартири та про визнання відповідача таким, що втратила право користування нею, не відповідає змісту порушеного права позивача та характеру правопорушення.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», м. Київ, просп. Степана Бандери 28А, 8-й поверх, .

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя