Номер провадження: 22-ц/813/1406/21
Номер справи місцевого суду: 509/6101/19
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

14 листопада 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовною заявою до обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просив суд усунути йому перешкоди у користуванні власністю, шляхом зобов`язання обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» забезпечити ОСОБА_1 цілодобовий безперешкодний доступ до машиномісця АДРЕСА_1 . Крім того, позивач просив стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» на його користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок. Як на підставу звернення з даним позовом, позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належить паркомісце № НОМЕР_1 у підземному паркінгу по АДРЕСА_2 . Однак, з 13 листопада 2019 року, карта контролю доступу, яка відчиняє та зачиняє ролети підземного паркінгу, була заблокована Обслуговуючим кооперативом «Жемчужина Таирово». У зв`язку із чим позивач позбавлений можливості володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві приватної власності нерухомим майном, оскільки в нього не має доступу до приміщення паркінгу.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

До суду першої інстанції надійшов відзив обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово», в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на недоведеність позовної вимоги щодо наявності перешкод у користуванні власністю з боку обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово», оскільки позивачем вказано факт неспрацювання картки контролю доступу до паркінгу лише 13 листопада 2019 року, що є припущенням позивача в наявності перешкод у користуванні власністю. Одночасно, відповідач зазначає, що до обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово», як до організації що забезпечує надання послуг будь-яких актів претензій від позивача не надходило.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року позов задоволено. Усунено перешкоди у користуванні власністю, шляхом зобов`язання Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» забезпечити ОСОБА_1 цілодобовий безперешкодний доступ до машиномісця АДРЕСА_1 . Стягнено з Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Обслуговуючий кооператив «Жемчужина Таирово» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено позов, а судом першої інстанції зроблено помилкові висновку про доведеність позову.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача зазначає, що судом першої інстанції вірно досліджено письмові докази, які становлять предмет доказування у вказаній цивільній справи, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить машиномісце № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності позивача на вищевказане машиномісце підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на (номер інформаційної довідки 188695880 від 14.11.2019 року)

Вищевказане машиномісце позивача знаходиться в приміщенні підземного паркінгу, в`їзд (виїзд) до (з) якого відбувається шляхом зчитування даних з персональної карти контролю доступу, зчитувачем карт дальньої дії, який в подальшому подає сигнал ролетам автоматичного відчинення (зачинення), фактично надаючи вільний доступ для подальшого руху автотранспорту.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 13 листопада 2019 року по цей час, позивачу обмежується вільний та безперешкодний доступ автомобіля до приміщення паркінгу та безпосередньо до машиномісця № НОМЕР_1 , що належить йому на праві приватної власності.

Факт обмеження доступу (здійснення перешкод) позивачу у користуванні належним йому машиномісцем з боку обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово», шляхом блокування (відключення) карти контролю доступу до приміщення паркінгу та безпосередньо до машиномісця № НОМЕР_1 підтверджується письмовими та електронними доказами, а також показами свідків.

Із заяви ОСОБА_1 від 18 листопада 2019 року, адресованої обслуговуючому кооперативу «Жемчужина Таирово», вбачається, що позивач інформує відповідача, про те, що він не може вільно та безперешкодно потрапити до належного йому майна, а саме до машиномісця АДРЕСА_1 .

У відповідь на вищевказану заяву, відповідач надіслав позивачу лист №98 від 25 листопада 2019 року, у якому повідомляється про наступне:

«В третьому кварталі 2019 року, представниками Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області було проведено позапланову перевірку підземного паркінгу багатоповерхового будинку на предмет дотримання співвласниками будинку та паркінгу правил пожежної безпеки, за результатами якої, був винесений припис згідно якого адміністрації об`єднання, що займається забезпеченням утримання паркінгу та, відповідно співвласникам паркінгу надано час для усунення виявлених недоліків. В разі повторної перевірки та неусунення виявлених недоліків, адміністрацію об`єднання та співвласників буде притягнуто до адміністративної відповідальності. Зокрема, в ході позапланової перевірки було виявлено порушення розділу ІІІ, п. 2.11, п.2.14 Правил пожежної безпеки в Україні, згідно яких не допускається (забороняється) зберігання матеріалів та речовин, що мають пожежонебезпеку на паркомісцях. Адміністрацією обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» було попереджено власників паркомісць про усунення недоліків та прибирання предметів, що мають пожежонебезпеку з паркомісць».

Суд першої інстанції вірно критично оцінив лист відповідача №98 від 25 листопада 2019 року, оскільки вищевказаний лист не містить посилань на реквізити (номер, дату, повні відомості про об`єкт та суб`єкт, що перевірявся) акту та припису Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області, з яких можливо було б встановити, який саме об`єкт перевірявся, які саме порушення були виявлені та кому саме необхідно усунути ці порушення та в який саме термін. Разом із тим, відповідач в своєму відзиві на позовну заяву, взагалі не посилається на жодні акти та приписи Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області. При цьому, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів вручення попередження позивачу про усунення недоліків та прибирання предметів, що мають пожежонебезпеку з належного йому машиномісця.

Крім того, даний лист не містить жодних правових підстав, якими б обґрунтовувалось блокування доступу до належного позивачеві машиномісця. Питання блокування картки доступу в даному листі не піднімається взагалі. При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що згідно чинного законодавства України, порушення Правил пожежної безпеки в Україні не є підставою обмеження здійснення права власності, а може бути підставою лише для притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2020 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив скласти комісійний акт за його участі, яким засвідчити факт відключення карти контролю доступу до приміщення підземного паркінгу з боку обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» та факт відсутності вільного та безперешкодного доступу власника до свого нерухомого майна, а саме машиномісця № НОМЕР_1 .

Однак, будь-якої відповіді на дану заяву позивач не отримував.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься акт про відсутність доступу до приміщення паркінгу від 24 січня 2020 року, що був складений громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Даним актом засвідчено факт відключення карти контролю доступу власника машиномісця № НОМЕР_1 до приміщення підземного паркінгу з боку обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» та факт відсутності вільного та безперешкодного доступу автотранспорту позивача до свого нерухомого майна, а саме до машиномісця № НОМЕР_1 . Вищевказаний акт містить відомості про ознайомлення з ним позивача та відомості про відмову від підпису інженера ОСОБА_5 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 , пояснив що він є знайомим позивача, який попросив його зафіксувати факт відсутності доступу до приміщення паркінгу та скласти про це відповідний акт. У зв`язку із чим, 24 січня 2020 року, ОСОБА_2 прибув разом із своїм знайомим ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , до місця, де здійснюється в`їзд до підземного паркінгу. Свідок пояснив, що він разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зафіксували факт відключення карти контролю доступу власника машиномісця № НОМЕР_1 (позивача) до приміщення підземного паркінгу з боку обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» та факт відсутності вільного та безперешкодного доступу автотранспорту позивача до свого нерухомого майна, а саме до машиномісця № НОМЕР_1 , про що ОСОБА_2 розписався у відповідному акті про відсутність доступу до приміщення паркінгу. Разом із тим свідок пояснив, що він також засвідчив своїм підписом в даному акті, факт відмови інженера обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» ОСОБА_5 від присутності при складанні даного акту та факт відмови інженера ОСОБА_5 від отримання копії даного акту. Одночасно з цим, свідок зазначив, що на момент складання акту інші автомобілі безперешкодно потрапляли до приміщення паркінгу, що свідчить про те що зчитувач карт дальньої дії працював. Свідок додатково пояснив, що під час складання вищевказаного акту проводилась відеофіксація на відеокамеру Canon. Крім цього, свідок пояснив, що під час складання вищевказаного акту, він спілкувався з охоронцями паркінгу, які не могли пояснити чому саме позивачу було заблоковано в`їзд до паркінгу. Згодом, для фіксації даних подій позивачем була викликана поліція та ОСОБА_2 були надані відповідні пояснення працівникам Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області. Свідок також додав, що в нього немає жодного конфлікту чи спору, ані з позивачем, ані з відповідачем

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 , пояснив що він з позивачем особисто не знайомий. Він знайомий лише з ОСОБА_2 , який зателефонував до нього та попросив його бути присутнім при фіксації відсутності доступу до приміщення паркінгу та скласти про це відповідний акт. У зв`язку із чим, 24.01.2020 року, ОСОБА_3 прибув разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , до місця де здійснюється в`їзд до підземного паркінгу. Свідок пояснив, що він разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зафіксували факт відключення карти контролю доступу власника машиномісця № НОМЕР_1 (позивача) до приміщення підземного паркінгу з боку обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» та факт відсутності вільного та безперешкодного доступу автотранспорту позивача до свого нерухомого майна, а саме до машиномісця № НОМЕР_1 , про що ОСОБА_3 розписався у відповідному акті про відсутність доступу до приміщення паркінгу. Разом із тим свідок пояснив, що він також засвідчив своїм підписом в даному акті, факт відмови інженера обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» ОСОБА_5 від присутності при складанні акту про відсутність доступу до приміщення паркінгу та факт відмови інженера ОСОБА_5 від отримання копії даного акту. Одночасно з цим, свідок зазначив, що на момент складання акту інші автомобілі безперешкодно потрапляли до приміщення паркінгу, що свідчить про те що зчитувач карт дальньої дії працював. Свідок додатково пояснив, що під час складання вищевказаного акту проводилась відеофіксація на відеокамеру Canon. Крім цього, свідок пояснив, що під час складання вищевказаного акту, він спілкувався з охоронцями паркінгу, які не могли пояснити чому саме позивачу було заблоковано в`їзд до паркінгу. Згодом, для фіксації даних подій позивачем була викликана поліція та ОСОБА_3 були надані відповідні пояснення працівникам Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 , пояснила що вона проживає однією сім`єю разом із позивачем, за адресою: АДРЕСА_3 . 13 листопада 2019 року, вона разом із ОСОБА_1 та їх малолітньою дитиною ОСОБА_6 приїхала з відпустки до приміщення підземного паркінгу, в якому знаходиться належне позивачу машиномісце № НОМЕР_1 , з метою припаркувати належний їй автомобіль. Однак, потрапити до приміщення паркінгу їм не вдалось, оскільки карта контролю доступу була заблокована та не спрацьовувала. Свідок ОСОБА_4 пояснила, що з 13 листопада 2019 року по цей час, позивач позбавлений повноцінно здійснювати своє право власності, а саме володіти, розпоряджатись та користуватись машиномісцем № НОМЕР_1 . Свідок також пояснила, що деякий час, після відключення карти контролю доступу позивач заїжджав та виїжджав до (з) приміщення паркінгу, разом із іншими автомобілями, очікуючи час, коли інші автомобілі заїжджають або виїжджають до (з) приміщення паркінгу, оскільки після заїзду (виїзду) автомобіля до (з) паркінгу, ролети залишаються відчиненими ще 15 секунд. Свідок ОСОБА_4 пояснила, що на даний час позивач вимушений паркувати автомобіль на прибудинковій території поруч із приміщенням підземного паркінгу. Також, ОСОБА_4 пояснила, що вона разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 24 січня 2020 року зафіксували факт відключення карти контролю доступу власника машиномісця № НОМЕР_1 (позивача) до приміщення підземного паркінгу з боку обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» та факт відсутності вільного та безперешкодного доступу автотранспорту позивача до свого нерухомого майна, а саме до машиномісця № НОМЕР_1 , про що ОСОБА_4 розписалась у відповідному акті про відсутність доступу до приміщення паркінгу. Разом із тим ОСОБА_4 пояснила, що вона також засвідчила своїм підписом в даному акті, факт відмови інженера обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» ОСОБА_5 від присутності при складанні акту про відсутність доступу до приміщення паркінгу та факт відмови інженера ОСОБА_5 від отримання копії даного акту. Свідок ОСОБА_4 додатково пояснила, що під час складання вищевказаного акту проводилась відеофіксація на відеокамеру Canon. Викликані до суду свідки, а саме інженер обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» ОСОБА_5 та голова обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» ОСОБА_7 до суду не з`явились.

Разом із тим, судом першої інстанці було оглянуто електронні докази, а саме відеозаписи, які містяться на металевому флеш накопичувачі із назвою 509-6101-19 та компакт дисках із назвою 509-6101-19.

Оглянуті судом першої інстанції відеозаписи відображують процес повної фіксації факту відключення карти контролю доступу власника машиномісця № НОМЕР_1 (позивача) до приміщення підземного паркінгу з боку обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» та факту відсутності вільного та безперешкодного доступу автотранспорту позивача до свого нерухомого майна, під час складання акту про відсутність доступу до приміщення паркінгу від 24 січня 2020 року.

Крім того, оглянуті відеозаписи відображають чисельні спроби позивача потрапити до приміщення паркінгу та належного йому машиномісця АДРЕСА_1 . Зокрема, на відеозаписах відображається як позивач, у різний час під`їжджає до приміщення паркінгу, направляє карту контролю доступу на зчитувач карт контролю доступу та фіксує те, що автоматичні ролети не відчиняються.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, здійснивши всебічний, повний та об`єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, дійшов висновку про те, що обслуговуючим кооперативом «Жемчужина Таирово» протиправно обмежується здійснення ОСОБА_1 права власності на машиномісце № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в зв`язку із чим право власності позивача підлягає захисту.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституціі? Украі?ни ніхто не може бути протиправно позбавлении? права власності. Право приватноі? власності є непорушним.

У системному зв`язку з наведеною конституціи?ною нормою перебуває норма ст.16 ЦК Украі?ни, відповідно до якоі? кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого маи?нового права та інтересу.

У відповідності до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника потрібно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем своїх правомочностей.

При цьому, для подання негаторного позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричиняли збитки, достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) об`єктивно порушували права власника і були протиправними.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що посилання скаржника в апеляційній скарзі про те, що позивач не намагався врегулювати спірну ситуацію в досудовому порядку, спростовуються матеріалами справи.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що факт недопуску до машиномісця був встановлений не лише 13 листопада 2019 року, а й 20 січня 2020 року під час складення акту та фіксування на відеокамеру.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Таирово» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк