Номер провадження: 22-ц/813/2315/21
Номер справи місцевого суду: 501/2280/19
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/2280/19

Номер провадження: 22-ц/813/2315/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ»,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Смирнова В. В. о 15 годині 13 хвилині 26 жовтня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі - 200 000,00 грн..

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим що, від 05.02.2018 року наказом № 81 ДП «МТП «Чорноморськ» її звільнено з посади організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби. Вважаючи своє звільнення незаконним, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області по справі №501/506/18 від 13.11.2018 року та постановою Одеського апеляційного суду від 06.03.2019 року наказ № 81 від 05.02.2018 року було визнано незаконним. Позивачку поновлено на роботі. У зв`язку з вчиненням відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудових договорів та безпідставного систематичного порушення прав їй заподіяно моральну шкоду (а. с. 1 - 3).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позову. Вказує, що заявлені позивачкою вимоги не обґрунтовані та не мають підтвердження. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а. с. 39 - 42).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 жовтня 2020 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі - 45 000,00 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю позивачкою завдання їй моральної шкоди. Разом з тим, позивачкою не доведено обсяг моральних та фізичних страждань, який відповідає вимогам співмірності відшкодуванню моральної шкоди у розмірі - 200 000,00 грн.. Дана сума є значно завищеною (а. с. 102-103).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 жовтня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) позивачка була звільнена 22.02.2018 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України відмова від продовження роботи після зміни істотних умов праці, а вже 13.11.2018 року була поновлена на роботі на підставі рішення суду; 2) не можуть бути прийняті як докази довідки про обстеження стану здоров`я позивачки, оскільки вони датуються 2019 роком. Зазначені у довідках обставини не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виданням наказу про звільнення у лютому 2018 року; 3) позивачкою не було надано належним чином оформлених документів, які підтверджують моральні або фізичні страждання саме внаслідок її звільнення у лютому 2018 року; 4) позивачкою не обґрунтовано, з яких міркувань вона виходила оцінюючи моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. (а. с. 106 - 111).

2.6 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У запереченнях на апеляційну скаргу, які за своєю природою є відзивом на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» без задоволення. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

ОСОБА_1 вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими. Посилається на те, що факт погіршення її самопочуття підтверджується консультативним висновком лікарні Odrex від 15.02.2019 року (а. с. 123 - 126).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 жовтня 2020 року.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 вручено 16.01.2021 року (а. с.119).

29.01.2021 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на апеляційну скаргу (а. с. 123-126).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а. с.128).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (трудовий спір) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно наказу № 81 від 05.02.2018 року ОСОБА_1 звільнено з ДП «МТП «Чорноморськ» з посади організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби через ліквідацію структурного підрозділу порту (а. с. 10).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.11.2018 року задоволено повністю позов ОСОБА_1 до ДП «МТП «Чорноморськ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (а. с. 11 - 20).

Згідно постанови Одеського апеляційного суду від 06.03.2019 року, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13.11.2018 року скасовано та винесено нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ про звільнення з роботи, поновлено на посаді. Стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу (а. с. 21 - 25).

Наказом ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №570 від 15.11.2018 року поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби з 06.02.2018 року (а.с. 44).

У консультативному висновку лікарні Odrex від 15.02.2019 року вказано, що ОСОБА_1 має синдром вегетативної дисфункції, тахикардію (а. с. 28 - 29).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов до вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів дійшов неправильних зазначених висновків у вказаній частині. Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта про необґрунтованість позовних вимог та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між завдання моральної шкоди та виданням наказу про звільнення у лютому 2018 року заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Зазначений висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 №6-54цс11.

Моральну шкоду працівникові відшкодовує безпосередньо роботодавець, якщо наявні такі умови: факт порушення роботодавцем законних прав працівника. У цьому разі законним правом визнається будь-яке суб`єктивне право працівника, що виникло на підставі закону, підзаконного акта, угоди, трудового договору, іншої угоди, укладеної між роботодавцем і його працівником як сторонами трудових відносин; працівникові завдано моральних страждань, або він втратив нормальні життєві зв`язки, або в нього виникла потреба докласти додаткових зусиль для організації свого життя; причинний зв`язок між другою та першою умовами. Тобто моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або виникнення потреби в працівника докласти додаткових зусиль для організації свого життя спричинені внаслідок порушення роботодавцем законних прав працівника.

ОСОБА_1 звільнено 22.02.2018 року за п.6 ст. 36 КЗпП України - відмова від продовження роботи після зміни істотних умов праці.

З 06.02.2018 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді організатора діловодства 2 категорії адміністративної служби на підставі наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №570 від 15.11.2018 року.

Тобто, з 15.11.2018 року становище позивача відновлено та вона знову почала перебувати у трудових відносинах з відповідачем.

Натомість довідки про обстеження стану здоров`я позивачки були видані після спливу 1 року з дня звільнення позивачки та через 3 місяці після поновлення її на роботі.

Саме тому, на думку колегії суддів зазначені довідки не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з виданням наказу про її звільнення. Тому, не можуть прийматись до уваги як доказ того, що саме внаслідок видання наказу про звільнення позивачка зазнала погіршення стану свого здоров`я, фізичних чи душевних страждань або інших негативних явищ.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами і доповненнями, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності

У п.п. 3, 9 цієї ж постанови роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Слід також зауважити, що ОСОБА_1 разом з позовною заявою надала довідку про звернення за медичною допомогою до швидкої медичної допомоги від 02.01.2018 року, в якій не встановлюється діагноз. У свою чергу даний факт не констатує завдання ОСОБА_1 моральних чи душевних страждань саме внаслідок дій відповідача, як роботодавця.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (стст.3, 4, 11, 31 ЦПК 2004 року).

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.2371 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд апеляційної інстанції врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Зокрема, ураховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому суд уважає справедливим визначити суму компенсації в розмірі 3000 грн.

3.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального, що призвело до неправильного вирішення справи колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , за вищевказаного обґрунтування.

3.7 Розподіл судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку статті 141 ЦПК України необхідно стягнути пропорційно задоволеним/відмовленим в задоволенні позовним вимогам, понесені та документально підтверджені витрати сторін на сплату судового збору.

Отже, на підставі вищевикладеного з позивача підлягає стягненню на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» судовий збір у розмірі 3153,00 грн. (а. с. 112).

3.8 Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 жовтня 2020 року змінити.

Виклавши другий абзац мотивувальної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.»

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () судовий збір у розмірі 3153,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова