Справа № 301/1792/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Купар Л. В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Іршавська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представниця - адвокатеса Мешко Віра Михайлівна, на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 9 листопада 2020 року, ухвалене суддею Гичкою О. Б., повний текст рішення складено 13.11.2020,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Іршавської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_4 , яка за життя ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіла йому, його сестрі ОСОБА_2 та брату ОСОБА_3 , у рівних частинах кожному, належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,31 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дубрівської сільської ради (контур № 142 ) Іршавського району Закарпатської області.

Посилався, що лише після закінчення строку для прийняття спадщини він довідався від своєї сестри ОСОБА_2 про наявність цього заповіту і, як наслідок, 10.07.2020 звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Однак у прийнятті такої заяви йому було відмовлено через пропуск установленого законом строку на її подання.

Стверджував, що строк на подання ним заяви для прийняття спадщини пропущений із поважних причин, оскільки він не був обізнаний про наявність заповіту, а тому як спадкоємець не міг завчасно реалізувати своє волевиявлення та вчинити дії по прийняттю спадщини.

За наведених обставин просив визначити йому додатковий строк терміном у два місяці з дня набрання рішення законної сили для подання до Іршавської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року, зокрема залучено до участі у цій справі співвідповідача ОСОБА_3 .

15 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_3 подав до суду клопотання про виправлення описки в позовній заяві щодо дати його звернення до нотаріуса з «10.07.2020» на «10.08.2020».

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 9 листопада 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено ОСОБА_3 додатковий строк терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання ним до Іршавської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній сказі представниця відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - адвокатка Мешко В.М. посилалась на незаконність та необґрунтованість рішення суду внаслідок порушення судом норм матеріального і процесуального права, а також неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом належним чином не враховано обізнаність позивача про наявність заповіту його матері на земельну ділянку в межах строків для прийняття спадщини, оскільки оригінал такого заповіту разом із оригіналом державного акту на земельну ділянку знаходився саме у позивача ОСОБА_3 , що стверджується, насамперед, відповіддю Іршавського РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.11.2020 за № 1703/22.5-19 та листом Дубрівської сільської ради № 02-28/543 від 26.11.2020.

Вказувала, що безпосередньо в позовній заяві зазначено про звернення позивача до нотаріуса ще 10.07.2020, тобто у межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, а відтак ним цей строк пропущено без поважних причин. До того ж ОСОБА_1 декілька разів із відповідачами був на прийомі в державного нотаріуса і мав можливість завчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Звертала увагу і на те, що в рішенні суду не зазначено чи за заповітом, чи за законом слід визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини.

Посилаючись на наведені обставини просила оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити та покласти на нього понесені по справі судові витрати.

Позивач ОСОБА_3 своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх представниця - адвокатка Мешко В.М. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити з підстав наведених у ній.

Позивач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Федоричко М.М. в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечили та просили оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи Іршавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, розгляд справи відкласти не просив, а тому його неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що на підставі рішення 16-ої сесії 23-го скликання Дубрівської сільської Ради народних депутатів від 28.09.2001 ОСОБА_4 надано у приватну власність земельну ділянку площею 1,31 га, розташовану на території Дубрівської сільської ради (контур № 142 ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗК № 023254 від 15.11.2002 (а. с. 11).

17 грудня 2009 року ОСОБА_4 на випадок свої смерті склала нотаріально посвідчений заповіт, відповідно до якого заповіла належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,31 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дубрівської сільської ради (контур № 142 ) Іршавського району Закарпатської області, своїм дітям - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у рівних частинах кожному (а. с. 28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується повторно виданим 07.08.2020 свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 6). У зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно як по заповіту, так і по закону.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області № 592 від 07.08.2020 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 із нею разом у будинку АДРЕСА_1 проживали її син ОСОБА_3 , а також невістка, онуки і правнуки (а. с. 26).

9 липня 2020 року, тобто в передбачений законом шестимісячний строк, відповідач ОСОБА_3 звернувся до Іршавської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за померлою матір`ю ОСОБА_4 і, як наслідок, цього ж дня зазначеною нотаріальною конторою було внесено до Спадкового реєстру відповідний запис про спадкову справу за № 66084177 /спадкова справа № 177/2020/ (а. с. 25, 54).

11 серпня 2020 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Іршавської державної нотаріальної контори з заявою про включення до кола спадкоємців своєї сестри ОСОБА_2 , тобто надав згоду на подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом через пропуск строку для прийняття спадщини та з метою отримання відповідачкою свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину вказаної земельної ділянки (а. с. 27).

4 вересня 2020 року постановою завідувачки Іршавської державної нотаріальної контори Плетньови Л.М. позивачу ОСОБА_1 було відмовлено в учиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки загальною площею 1,31 га, розташованої на території Дубрівської сільської ради, контур № 142 , Іршавського району Закарпатської області, з підстав не подання ним в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини, оскільки зі спадкодавцем він не проживав і спадщину не прийняв (а. с. 33-34).

Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Приписами ч. 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він уважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України регламентовано, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 3 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Така правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також і в постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 6 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат», зокрема нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме, а також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.022012 № 296/5, в редакції чинній на момент відкриття спадщини, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом учинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17 та узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21).

З матеріалів справи вбачається, що за заявою відповідача ОСОБА_3 нотаріусом була заведена та зареєстрована в Спадковому реєстрі спадкова справа ще 9 липня 2020 року і цим нотаріусом не було вчинено жодних дій із приводу повідомлення чи виклику спадкоємця ОСОБА_1 з метою завчасного у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняття ним чи не прийняття спадщини або ж відмови від неї.

Отже, на переконання колегії суддів, нотаріус не виконала вимог ст. 63 Закону України «Про нотаріат» та не вчиняла дій для повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснила його виклик як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння нотаріусом для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Водночас апеляційний суд констатує, що в матеріалах справи є відсутніми відповідні докази обізнаності позивача про наявність заповіту своєї матері до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги з приводу обізнаності позивача ОСОБА_1 про наявність заповіту ще до закінчення строку для прийняття спадщини, що нібито підтверджується відповіддю Іршавського РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.11.2020 за № 1703/22.5-19 та листом Дубрівської сільської ради № 02-28/543 від 26.11.2020, оскільки у цих документах зазначено про звернення до відділу ДРАЦС та органу місцевого самоврядування Ластівки Віктора 07.08.2020 і 10.08.2020, тобто вже після спливу 05.08.2020 шестимісячного строку для прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що необізнаність спадкоємця ОСОБА_1 про наявність заповіту, а також не вжиття нотаріусом відповідних заходів, за встановлених у цій справі обставин, є поважною причиною пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду в цій частині.

Однак колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Підстава й обґрунтування позову ОСОБА_1 зводилися до його необізнаності про наявність заповіту і, як наслідок, поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом.

З огляду на це, є слушними доводи апеляційної скарги, що визначивши позивачу додатковий строк для прийняття спадщини без зазначення за заповітом, суд першої інстанції на порушення вимог норм матеріального і процесуального права фактично визначив йому ще додатковий строк для подачі заяви для прийняття спадщини за законом.

За таких обставин рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позову ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представниця - адвокатеса Мешко Віра Михайлівна, задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 9 листопада 2020 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Іршавська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 ) додатковий строк терміном два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання ним до Іршавської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом від 17.12.2009, посвідченим приватним нотаріусом Іршавського нотаріального округу Рацином В.Ф., за реєстровим №5539, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 травня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді