Провадження № 2-др/161/35/21
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області
головуючого судді Рудської С.М.
при секретарі Чигринюк В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Луцьку заяву представника позивача адвоката Романюка Л.С. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2021 року в цивільній справі № 161/17504/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів заявлені позовні вимоги були задоволені частково: з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в сумі 71125 грн., а також понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 711 грн. 25 коп. та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 3125 грн.

26.04.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення. На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у відзиві на позовну заяву ним було заявлено попередній (орієнтовний) розмір витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. Крім того, 22.04.2021 року в судовому засіданні по справі ним додатково заявлено суду про витрати на правову допомогу, які понесла ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом даної справи в розмірі 10000 грн. Враховуючи наведене, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, виходячи із засад пропорційності розподілу судових витрат між сторонами, просить суд ухвалити додаткове рішення в цивільній справі № 161/17504/20 про стягнення з позивачки на користь його довірительки витрати на правову допомогу в розмірі 3125 грн. (а.с. 64).

Частиною ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд не вбачає необхідності виклику в судове засідання сторін для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та клопотання про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.?

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Судом встановлено, що між АБ «Леонід Романюк» в особі керуючого адвоката Романюка Л.С., як виконавцем, та позивачем ОСОБА_2 , як замовником, 25.11.2020 року було укладено Договір про надання правової допомоги № 21, предметом якого є надання правничої допомоги в справі № 161/17504/20.

Як вбачається з акту виконаних робіт від 23.04.2021 року по договору про правову допомогу № 21 від 25.11.2020 року, адвокатом Романюком Л.С. було надано ОСОБА_2 послуги по правовій допомозі в межах розгляду цивільної справи № 161/17504/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, вартість яких склала 10000 грн.

З вищезазначеного акту прийому-передачі виконаних послуг від 23.04.2021 року вбачається, що вартість послуг по правовій допомозі в розмірі 10000 грн. складається з наступного:

1) вивчення матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, затрачено 1 год. вартість 1500 грн.;

2) вивчення судової практики з приводу виниклого між сторонами спору, затрачено 1 год. вартість 4500 грн.;

3) складення відзиву на позовну заяву, затрачено 2 год. вартість 3000 грн.;

4) участь в судових засідання, затрачено 3 год. вартість 1000 грн.

Факт сплати ОСОБА_2 адвокату Романюку Л.С. коштів за послуги з професійної правничої допомоги в розмірі 10000 грн. підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 03.12.2020 року.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими, а відтак такими, що відповідають принципам розумності та справедливості.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, представником відповідача було заявлено попередній (орієнтовний) розмір витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідна заява також була зроблена останнім 22.04.2021 року в судовому засіданні, а також, за наслідками розгляду справи, адвокат Романюк Л.С. просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, суд вважає, що стороною відповідача було дотримано строки та порядок звернення з даною заявою.

Отже, понесені відповідачкою та документально підтверджені судові витрати по справі складаються із витрат на професійну правничу допомогу на суму 10000 грн.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2021 року заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_2 були задоволені частково, що в відсотковому співвідношенні становить 31,25% від ціни позову, про що було зазначено у судовому рішенні.

Отже, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи з урахуванням часткового задоволення позову в розмірі 68,75% були покладені на сторону позивача.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, у заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача просить стягнути з позивачки на користь своєї довірительки 3125 грн. витрат на правничу допомогу.

Оскільки вказаний розмір коштів не перевищує 68,75% пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь відповідачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі заявленому представником відповідачки, а саме в сумі 3125 грн.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача адвоката Романюка Л.С. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 10, 12, 13, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Романюка Л.С. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Постановити додаткове рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 3125 (три тисячі сто двадцять п`ять) грн.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 29 квітня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська