Справа № 635/4000/20
Провадження по справі № 2/635/915/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізовій О.А.,

за участю :

позивача - ОСОБА_1 ,

позивача - ОСОБА_2 ,

позивача - ОСОБА_3 ,

представників позивачів - адвокатів Коваля О.Ю., Нікіші Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просять суд стягнути з ОСОБА_4 на користь: ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок загибелі її чоловіка ОСОБА_5 175 000 грн 00 копійок; ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок загибелі його батька ОСОБА_5 175 000 грн 00 копійок та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок загибелі його батька ОСОБА_5 175 000 грн 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно о 16 годині 58 хвилин в районі будинку АДРЕСА_1 (зупинка Мерефа-ДРП») стався наїзд на пішохода ОСОБА_5 автомобілем Opel Omega, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 . В результаті ДТП ОСОБА_5 помер на місці події. За вказаним фактом до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження № 0001613 від 11.11.2019 р. за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України, досудове розслідування якого здійснюється Відділом розслідування злочинів у сфері транспортну СУ НП у Харківській області. Позивач ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_5 , а позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є синами загиблого ОСОБА_5 та залучені в якості потерпілих до участі в кримінальному провадженні. Внаслідок загибелі чоловіка та батька позивачам заподіяно суттєву моральну шкоду, яка полягає в наступному. Внаслідок подій ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачі втратили чоловіка та батька, що призвело до негативних наслідків, які настали для позивачів, у зв`язку з втратою рідної людини. Ця втрата дуже вплинула не лише на їх психологічний стан, а й фізичне здоров`я, вони тривалий час почували себе недобре, втратили сон, не могли змиритися з тим, що їх рідної людини більше немає поруч та вони не можуть поспілкуватися з ним. Зважаючи на викладене, враховуючи вимоги об`єктивності, розумності й справжності, позивачі вважають достатнім визначити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 525 000, 00 грн по 175 000, 00 грн на кожного позивача. Моральну шкоду не можливо відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає ( і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Завдана позивачам шкода може бути оцінена ними у значно більшому розмірі, враховуючи те, що на сьогоднішній день відповідач ухиляється від відшкодування завданої їм шкоди та вони змушені звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Виникнення вищезазначеного душевного стану у позивачів викликано загибеллю їх рідної людини, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, яким керував відповідач та знаходився в обов`язковому, необхідному причинно - наслідковому зв`язку з подією ДТП. Отже, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, на думку позивачів їм заподіяно моральну шкоду в розмірі 175 000, 00 грн кожному. У зв`язку з відсутністю чітких, об`єктивних критеріїв, які б допомагали визначити розмір заподіяної моральної шкоди, позивачі виходять з вимог розумності та справедливості. Вважають зазначену суму такою, що відповідає глибині та силі душевних переживань, є об`єктивно оціненим грошовим еквівалентом заподіяної моральної шкоди. Таким чином, розмір заявлених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди є розумним, нормативно обґрунтованим та таким, що відповідає розміру та силі вже завданих позивачам страждань, а також фізичному та душевному болю, які вони відчували не момент ДТП та будуть відчувати ще досить тривалий час, а вказана сума має бути відшкодована за рахунок стягнення з відповідача.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 серпня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання.

03 листопада 2020року представником позивачів - адвокатом Коваль О.Ю. надані до суду додаткові пояснення, в яких просьб долучити до матеріалів справи Постанову ВС від 18 жовтня 2019 року по справі № 352/342/17 та врахувати її висновки при прийнятті рішення по справі.

21 січня 2021 року представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Бабач С.С. та відповідачем ОСОБА_4 наданий відзив на позовну заяву, яким просять суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі виходячи з наступного. Дії потерпілого ОСОБА_5 знаходилась в причинному зв`язку з наїздом на нього, що й призвело до його загибелі. Однак обставини події злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ще встановлюються і досудове розслідування триває, як відомо призначено безліч експертиз та слідство не має право відкривати особам, процесуальний статус яких наразі є свідок. До позовної заяви доказів, що позивачі є потерпілими особами у кримінальному провадженні № 0001613 від 11.11.2019 року суду не надано. Відповідно до статті 1200 ЦК України просто родинний зв`язок не може стати підставою для відшкодування моральної шкоди позивачам внаслідок смерті потерпілого ОСОБА_5 , в той же час жодних документів, окрім як свідоцтво про шлюб та народження, позивачами не надано. З позовної заяви також не вбачається з яких міркувань позивачі виходили визнаючи розмір для відшкодування моральної шкоди та чим це підтверджується. Крім того, відповідач на даний час перебуває у скрутному майновому стані: не працює та має на утриманні малолітніх дітей.

29 січня 2021 року до суду через засоби поштового зв`язку представником позивачів - адвокатом Коваль О.Ю. надана відповідь на відзив, яким просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає твердження відповідача необґрунтованими та безпідставними. Відповідальність відповідача за спричинення саме моральної шкоди завданої смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини. Тому , навіть якщо припусти, що ДТА сталось з вини ОСОБА_5 , це все одно не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати таку моральну шкоду. Посилання відповідача на зміст статті 1200 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Оскільки компенсація моральної шкоди здійснюється за правилами інших статей ЦК, а саме: 11, 16, 23, 1168 ЦК України. Крім того, враховуючи, що моральна шкода завдана позивачам внаслідок смерті їх чоловіка та батька, що є наслідком вчинення відповідачем кримінального правопорушення, суд не може зменшувати розмір відшкодування шкоди з підстав скрутного матеріального становища відповідача та наявність на його утриманні малолітніх дітей.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрити справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання, призначене на 11 жовтня 2021 року відповідач та його представник не з`явились, про день, час та місце якого повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Бабич С. надала заяву про перенесення розгляду даної цивільної справи, з урахуванням його призначення після 13 жовтня 2021 року після 14-00 годин, оскільки 11 жовтня 2021 року об 11 годині 45 хвилин буде приймати участь у якості захисника підозрюваного у кримінальному провадженні в Харківському апеляційному суді.

Відповідач ОСОБА_4 надав до суду заяву про перенесення розгляду даної справи, призначеної на 11 жовтня 2021 року у зв`язку з його хворобою.

Відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до вимог частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З урахуванням зазначеного та виходячи із вищевказаних вимог процесуального закону, суд вважає, що в матеріалах справи маються достатні докази для розгляду справи по суті та розглядає справу у відсутність відповідача та його представника.

Суд вислухавши пояснення позивачів та їх представників (адвокатів), які підтримали позовні вимоги, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 0001613 від 11 листопада 2019 року за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України), ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно о 16 годині 58 хвилин в районі будинку 285 по вул. Дніпропетровській в м.Мерефа Харківського району Харківської області стався наїзд автомобілем Opel Omega, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 на пішохода ОСОБА_5 . В результаті ДТП пішохід помер на місці.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 14 листопада 2019 року Виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 23 червня 1973 року, померлий ОСОБА_5 був чоловіком ОСОБА_1 .

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 14 березня 1978 року вбачається, що померлий ОСОБА_5 був батьком ОСОБА_2 .

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 02 січня 1974 року вбачається, що померлий ОСОБА_5 був батьком ОСОБА_3 .

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що відповідач, як особи, яка керували джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

На підставі статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, суд вважає, що існують підстави для відшкодування позивачам моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи (чоловіка та батька) - ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності, справедливості та виваженості, бере до уваги всі обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань позивачів, матеріальне та сімейне становище відповідача.

Внаслідок смерті чоловіка та батька позивачі понесли та несуть душевні страждання, втрата рідної людини призвела до негативних наслідків, які настали для позивачів, ця втрата є довічною та непоправимою.

Життя або здоров`я людини не підлягають грошовій або майновій оцінці. Неможливо встановити «вартість» травми, визначити «ціну» здоров`я. Так само неможливо виразити в конкретній грошовій сумі перенесені моральні переживання позивачів їх моральні страждання, що супроводжувались в зв`язку зі смертю чоловіка та батька.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

З урахуванням зазначеного суд вважає, що повне відшкодування завданих втрат немайнового характеру та їх наслідків неможливе. Їх частина може бути лише умовно згладжена.

В зв`язку з чим, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що розмір заявленої позивачами суми моральної шкоди необґрунтований та не підтверджується доказами.

Тому, враховуючи, що у зв`язку зі смертю чоловіка та батька позивачі перенесли значні моральні страждання і до сьогодні через втрату найближчої людини мають душевний біль, а також характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких вони зазнали, суд вважає, що відшкодування завданої їм моральної шкоди у заявленому позивачами розмірі підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Доказів грубої необережності пішохода ОСОБА_5 , які можуть впливати на розмір відшкодування або на звільнення від відшкодування в розумінні вимог статті 1193 ЦК України судом не встановлено.

Позивачі згідно частини другої статті 1168 ЦК України є особами, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та з урахуванням пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи у розмірі 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи у розмірі 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи у розмірі 175 000 (сто сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 5 250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач 1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

позивач 2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_7 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

позивач 3 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_8 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Суддя - Я.А. Шинкарчук