провадження №2/243/1259/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

За участю

Секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду №7 м. Слов`янська, цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Слов`янської міської ради

за участю третьої особи,

яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2

вимоги позивача: про визнання права власності на частки земельних ділянок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції позивача.

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слов`янської міської ради про визнання права власності на частки земельних ділянок в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що його матері ОСОБА_3 належало 3/4 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.1982 року. Інша 1/4 частка цього ж будинку належить його брату ОСОБА_2 . Також його матері належала земельна ділянка за цією ж адресою загальною площею 0,1228 га: 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (кадастровий номер :01:014:0016), 0,0228 га для ведення особистого підсобного господарства (кадастровий номер :01:014:0017). Земельна ділянка належала матері на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065017 від 29.03.2001 року. Про належність матері вищевказаних земельних ділянок свідчать Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 від 10.09.2020 року, Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 від 10.09.2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_3 померла. Після її смерті залишилось спадкове майно 3/4 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за цією ж адресою. Після смерті матері він прийняв спадщину та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2004 року, реєстровий №2-1693:

- на 3/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на 3/4 частки земельної ділянки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1228 га, з яких передано для обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, 0,0228 га для ведення особистого підсобного господарства, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065017, виданого Слов`янською міською радою від 29.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №9703.

Право власності на 3/4 частки житлового будинку було зареєстровано за ним, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5219921 від 27.10.2004 року.

Право власності на 3/4 частки земельних ділянок також було зареєстровано за ним, доказом чого є Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №230156107 від 29.10.2020 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №229225959 від 22.10.2020 року.

Відповідно до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1/4 частка земельної ділянки площею 0,0228 га з кадастровим номером :01:014:017 та 1/4 частка земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :01:014:016 належать ОСОБА_3 . Доказом цього є Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У зв`язку з наведеним для оформлення права на спадщину на 1/4 частку земельної ділянки звернувся його брат ОСОБА_2 з заявою від 09.11.2020 року.

Проте нотаріусом у листі від 17.11.2020 року. №2445/01-16 було повідомлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3 вже видана у повному обсязі йому, ОСОБА_1 , крім того ОСОБА_2 не звертався із заявою про прийняття спадщини, і він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Зважаючи на те, що відповідно до відомостей із реєстрів його померлій матері належить ще 1/4 частка вищевказаних земельних ділянок, та він є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину, він звернувся до нотаріуса з заявою від 15.12.2020 року. про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку вищевказаних земельних ділянок.

Проте йому було відмовлено у цьому на тій підставі, що згідно довідки №250, виданої 19.10.2004 року Слов`янським міським відділом земельних ресурсів власниками вказаних земельних ділянок були ОСОБА_2 (1/4 частка) та ОСОБА_3 (3/4 частки). До того ж, у спадковій справі відсутній Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065017, виданий Слов`янською міською радою від 29.03.2001 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №9703. Таким чином, відсутній документ, який підтверджує право власності померлої ОСОБА_3 на 1/4 частку земельної ділянки.

Відмова оформлена у вигляді Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2020 року №2647/02-31.

У нього збереглась лише копія Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065017, виданого Слов`янською міською радою від 29.03.2001 року, в якому власником земельної ділянки зазначена лише ОСОБА_3 . Довідка №250, видана 19.10.2004 року Слов`янським міським відділом земельних ресурсів, на яку посилається нотаріус у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2020 року. №2647/02-31, це довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (витяг). Однак у цьому документі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначені як землекористувачі.

Про належність матері ОСОБА_3 1/4 частки земельних ділянок свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, він, як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_3 , що прийняв спадщину, успадкував цілі частки земельних ділянок, проте право власності оформлене лише на 3/4 часток земельних ділянок. Враховуючи, що видача дублікатів державних актів законодавством не передбачена, просить суд:

-визнати за собою, ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:014:0016, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати за собою, ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0228 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:014:0017, для ведення особистого підсобного господарства, після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Прокопцев С.В., що діє на підставі ордеру серія АА №110832470 від 15.03.2021 року (а.с.38) та Витягом з договору про надання правової допомоги №208 від 15.03.2021 року (а.с.36), в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлялись належним чином, справу просили розглядати за своєї відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю та за відсутності його представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином.

Представник відповідача Слов`янської міської ради в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просив вирішити на розсуд суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 02.04.2021 року по справі проведено підготовче засідання, закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд, а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 .

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.1982 року ОСОБА_3 належало 3/4 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.10). Інша 1/4 частка цього ж будинку належить ОСОБА_2 , що є братом позивача.

Згідно до Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065017 від 29.03.2001 року (а.с.11), ОСОБА_3 належала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1228 га: 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (кадастровий номер :01:014:0016), 0,0228 га для ведення особистого підсобного господарства (кадастровий номер :01:014:0017). Земельна ділянка належала матері на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065017 від 29.03.2001 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 від 10.09.2020 року, Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 від 10.09.2020 року (а.с.12-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після її смерті залишилось спадкове майно 3/4 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за цією ж адресою.

Після смерті матері ОСОБА_1 прийняв спадщину та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2004 року, реєстровий №2-1693 (а.с.18):

- на 3/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на 3/4 частки земельної ділянки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1228 га, з яких передано для обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, 0,0228 га для ведення особистого підсобного господарства, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065017, виданого Слов`янською міською радою від 29.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №9703 та зареєстрував 3/4 частки житлового будинку та 3/4 частки земельних ділянок на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1/4 частка земельної ділянки площею 0,0228 га з кадастровим номером :01:014:017 та 1/4 частка земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :01:014:016 належать ОСОБА_3 , підтвердженням цього є Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З листа нотаріуса від 17.11.2020 року №2445/01-16 на заяву ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 було повідомлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3 вже видана у повному обсязі йому, ОСОБА_1 , крім того ОСОБА_2 не звертався із заявою про прийняття спадщини, і він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2020 року №2647/02-31, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 на тій підставі, що згідно довідки №250, виданої 19.10.2004 року Слов`янським міським відділом земельних ресурсів власниками вказаних земельних ділянок були ОСОБА_2 (1/4 частка) та ОСОБА_3 (3/4 частки). До того ж, у спадковій справі відсутній Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065017, виданий Слов`янською міською радою від 29.03.2001 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №9703. Таким чином, відсутній документ, який підтверджує право власності померлої ОСОБА_3 на 1/4 частку земельної ділянки.

V. Оцінка Суду.

Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав й обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до норм ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємцем після померлої ОСОБА_3 є її син ОСОБА_1 , який прийняв спадщину та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2004 року, реєстровий №2-1693:

- на 3/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на 3/4 частки земельної ділянки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про визнання права власності на 1/4 частки земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.

У відповідність до вимог ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Таким чином, в нього немає іншої можливості оформити право на спадщину, ніж звертатися з цими вимогами до суду.

Згідно до статей 1261, 1268 ЦК України, спадкуванням с перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, враховуючи, що в силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

У відповідність до ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України, у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Аналогічна позиція також викладена в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-2225 цс16.

На підставі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно із п. 4.14 та п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

У відповідність статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, зазначив, що оскільки відповідно до ст.328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України, є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на 1/4 частки земельних ділянок, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Позивач, відповідно до позову не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 331,392,1268,1296-1298 ЦК України, ст.ст. 120, 125,126 ЗК України, ст.ст. 12,13,141,206,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на частки земельних ділянок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , право власності в порядку спадкування за законом:

-на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер: :01:014:0016, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0228 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:014:0017, для ведення особистого підсобного господарства, після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їй пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складений 29.04.2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко