Провадження №2/592/98/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Горбач О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що 14.09.2016 між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Резниченком М.О. та зареєстрований в реєстрі за № 683. Відповідно до укладеного договору позики грошей вона, як Позикодавець, передала, а ОСОБА_2 , як Позичальник, прийняв у власність грошові кошти у розмірі 2246210,00 (два мільйона двісті сорок шість тисяч двісті десять) гривень, що є еквівалентом 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США (за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладання цього договору 1 долар США = 26.4260 гривень). Факт одержання коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики. Відповідно до п. 2 Договору позики Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві з урахуванням офіційного курсу долара США на день платежу в строк до першого жовтня 2017 року. Договором позики передбачено, що якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Повернення позики мало бути здійснено за адресою: АДРЕСА_1 . Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою або зарахування суми грошей, що позичалась, на його банківський рахунок. 14.09.2016 ОСОБА_2 отримав кошти від неї та власноруч, в присутності нотаріуса та своєї дружини, написав розписку, в якій підтвердив факт отримання грошових коштів, розмір позики, валюту, визначив строк їх повернення - до 01.10.2017. При настанні строку платежу ОСОБА_2 грошових коштів не повернув. На неодноразові її прохання ОСОБА_2 не реагував, а пізніше, взагалі став уникати розмови про борг та жалівся, що не має коштів на їх повернення. Враховуючи, що ОСОБА_2 є її рідними братом, поведінка останнього дуже її ображає та розцінюється нею як умисне неповернення грошових коштів з використанням родинних зв`язків. Проте, наявність родинних зв`язків не звільняє ОСОБА_2 від обов`язку виконання договору позики та повернення отриманих в борг грошових коштів. Строк виконання зобов`язання настав 01.10.2017 та саме після цієї дати, позикодавець має право вимагати повернення коштів зі сплатою пені. Днем початку нарахування пені є наступний день, тобто 02.10.2017. При цьому на час виникнення права позивача нараховувати 3 % річних від простроченої суми та суми інфляційних нарахувань, сума заборгованості за договором становила 2246210 грн., та саме на вказану суму має бути розраховано заборгованість 3 % річних від простроченої суми та суми інфляційних нарахувань. Так, кількість днів прострочення з 02.10.2017 по 25.11.2019 (по час підготовки позову) становить 785, розрахунок 3 % річних за даний період становить 144926,70 грн., а сума інфляційних втрат 402584,03 грн. У зв`язку з цим просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики грошей в розмірі 2246210 грн., 3% річних у розмірі 144926,70 грн., інфляційні витрати в розмірі 402584,03 грн., що загалом становить 2793720,73 грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та дали пояснення аналогічні вищевикладеному.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 та зазначив, позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. 14 вересня 2016 року дійсно було укладено договір позики грошей. Даний договір лише формалізував відносини, які склалися між сторонами на момент його укладання, оскільки фактично ще у вересні 2014 року ОСОБА_1 позичила йому грошові кошти у сумі 80000 доларів США. Згодом Позивач звернулася до нього з проханням оформити позичку нотаріально, оскільки, з урахуванням віку, вважала за необхідне перевести фактичні позичкові відносини у юридично оформлений вигляд задля забезпечення можливості спадкування її сином даних коштів у випадку життєвих негараздів. Враховуючи міцні родинні стосунки, він погодився на це і 14.09.2016 підписав вказаний Договір та склав відповідну розписку. У даних документах було зазначено суму у 85000 доларів, оскільки сторони на той момент досягли згоди, що сума у 5000 доларів, яку він фактично не отримував, буде компенсувати для Позивача можливі фінансові втрати від користування ним її грошима. Також сторони дійшли до згоди на момент укладання даного Договору, що гроші будуть повертатися у тій же валюті, в якій вони отримані - у доларах США. Враховуючи, що Позивач більшу частину часу проживає на території Російської Федерації, вона повідомила його, що гроші потрібно повертати або їй особисто, або особам, яких вона зазначить окремо. 14 вересня 2016 року ОСОБА_1 не передавала йому грошових коштів. Вважає, що Договір є недійсним внаслідок того, що він укладений сторонами без мети настання правових наслідків. Фактично він сторонами не виконувався, і кошти на його виконання ОСОБА_1 не передавались. Також викладені факти підтверджує власне ОСОБА_1 , оскільки в абз. 3, ст. 4 позовної заяви зазначає, що «стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 85000 доларів США». Отже, між сторонами існують відносини, згідно яких він зобов`язався повернути ОСОБА_1 взяті у борг 80000 дол. США. Отримані у позичку грошові кошти у розмірі 80000 дол. США він зобов`язався повернути до 01.10.2016. Однак, враховуючи постійне проживання ОСОБА_1 на території Російської Федерації, тісні родинні стосунки та інші суттєві обставини, станом на вказану дату він був позбавлений можливості виконати власні зобов`язання, у порядку, узгодженому сторонами. Після спливу зазначеного строку сторони дійшли згоди, що кошти будуть повертатись ним частинами на вимогу ОСОБА_1 . Це було обґрунтовано ОСОБА_1 неможливістю перевезти велику суму коштів через кордон до Російської Федерації та відсутністю місця для зберігання таких коштів у м. Суми. Він, виконуючи прохання ОСОБА_1 , регулярно передавав їй та визначеним нею особам грошові кошти у доларах США. Також за проханням Позивачки гроші перераховувались їй за допомогою платіжної системи Wеstern Union або витрачались за її вказівкою. Загалом за період з 07.09.2015 по 19.11.2019 він повернув ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 31338,80 дол. США. Передача та перерахування коштів здійснювались як особисто ним, так і за його дорученням ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що в 2017 році вона дізналася від ОСОБА_1 про те, що остання дала в борг гроші ОСОБА_2 . Вона не була свідком ні надання 16.03.2016 ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 , ні в період з 01.10.2016 року повернення ОСОБА_2 коштів ОСОБА_1 ОСОБА_4 не передавав їй коштів для передання ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 займав грошові кошти у ОСОБА_1 , наскільки йому відомо це зі слів ОСОБА_2 , в 2014 році в розмірі 80000 дол.США, ця сума була взята частинами. Віддавав борг ОСОБА_2 в 2015 році. В 2015 році він особисто возив в банк і перераховував грошові кошти в основному по 500 дол. США ОСОБА_1 в РФ (Петербург) приблизно 8-9 разів. Ним особисто було передано ОСОБА_1 в 2015, 2016, 2017 р.р. приблизно 20-25 тис. дол.США. По 200 дол. США два рази та всі інші рази по 500 дол.США він приблизно 8 разів передавав подрузі ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , щоб та передала кошти. Також він передавав приблизно в 2016 році два рази по 500 дол. США подрузі ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (один раз передавав ОСОБА_5 , інший раз - чоловікові ОСОБА_5 ). Ще один раз, приблизно в 2018 році, він віддавав ще одній подрузі ОСОБА_1 ОСОБА_7 500 дол. США. Також він пересилав Вестерн Юніон через Аваль Банк кошти приблизно 8 разів в 2019 році, з березня по листопад, різні суми, в основному по 500 дол.США. Коли ОСОБА_1 жила на квартирі, він передавав їй кошти особисто, приблизно 8-10 разів по 1000 грн. Йому відомо, що в 2016 році ОСОБА_2 їздив до нотаріуса підписувати документи, що він брав кошти. При ньому він кошти не отримував, він не був присутнім, йому відомо тільки те, що вони підписали договір, що ОСОБА_2 взяв грошові кошти в розмірі 80000 дол. США, які він отримав в 2014 році. Про те, що в 2016 році ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 85000 дол. США йому не відомо. Він перераховував грошові кошти ОСОБА_1 за борг, отриманий ОСОБА_2 , за який саме договір, укладений в 2014 чи в 2016 році, йому не відомо. Щодо договору за 2016 рік йому не відомо, цей борг іде з 2014 року.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що їй відомо зі слів ОСОБА_1 , що остання давала в 2017 чи 2018 році в борг грошові кошти ОСОБА_2 , яку сума вона давала не знає. В 2019 році ОСОБА_1 жила у неї майже місяць та вирішувала питання щодо повернення коштів братом. Гроші для передання ОСОБА_1 їй не передавали, привозили тільки особисті речі ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що в 2014 році вони брали в борг з ОСОБА_2 грошові кошти частинами, приблизно 80000 дол. США у ОСОБА_1 та частково їх повертають. По приїзду ОСОБА_1 , чоловік ОСОБА_2 передавав в її присутності особисто кошти ОСОБА_1 приблизно 20 тис. дол.США. Також їй відомо, що кошти перераховував ОСОБА_1 ОСОБА_4 . В 2016 році вона посвідчувала дозвіл чоловікові ОСОБА_2 на отримання грошових коштів в борг.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є сестрою дружини відповідача - ОСОБА_8 . Також додала, що їй відомо зі слів ОСОБА_8 , що ОСОБА_2 брав велику суму коштів у ОСОБА_1 та постійно, маленькими сумами віддавав, то перераховував на рахунки, то віддавав комусь, кому скаже ОСОБА_1 , віддавав у доларах. Також, їй відомо, що кошти в борг брали один раз в 2014 році, а у 2016 їздили до юриста офіційно закріпити дану позичку. Також пояснила, що ОСОБА_2 є її найманим працівником, директором фірми, що належить їй на праві власності.

Суд не приймає до уваги покази надані свідками адже, ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Цією статтею передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. З таким висновком судів погодився і суд касаційної інстанції. На підтвердження своєї позиції, Верховний суд нагадав, що факт виконання зобов`язання за договором позики не може бути доведений за допомогою пояснень сторони і показань свідка (постанова КЦС ВС від 18.07.2018 у справі № 143/280/17).

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, їхніх представників та свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини.

За правилами ст. ст. 524,533 ЦК України, - зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 14.09.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 2246210 грн., що є еквівалентом 85000 дол. США (за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення цього договору 1 долар США = 26,4260 грн.). Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому позики (а.с.11-12, 13-14).

Відповідно до п.4 договору позики грошей від 14.09.2016,- позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов`язується прийняти позичену суму до настання строку, зазначеного в п.2 цього договору. Сторони погодили, що підписанням цього договору вони підтверджують факт передачі грошей.

Відповідно до п. 2 Договору позики грошей, - позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві з урахуванням офіційного курсу долара США на день платежу в строк до першого жовтня 2017 року. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, але скористатись цим правом не бажає у разі своєчасного виконання терміну дії цього договору. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У разі часткового повернення позики позикодавець на вимогу позичальника робить відмітку на розписці або видає розписку в одержанні грошей.

У встановлений договором строк ОСОБА_2 не повернув суму позики.

Відповідач не виконав умов укладеного з позивачем договору позики, оформленої розпискою від 14.09.2016, оскільки у визначений умовами договору строк кошти не повернув, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 2246210 грн.

Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, суд також погоджується з висновком позивача про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення зазначених процентів.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме, зокрема суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми.

За умовами п.2 договору позики, повернення позиченої суми коштів повинно бути здійснено позичальником в термін до 01.10.2017 в повному обсязі.

Встановлено, що в термін до 01.10.2017 суму позики ОСОБА_2 не повернув.

Отже, період прострочення, за який здійснюється нарахування 3% річних та інфляційних втрат, розпочинається з 01.10.2017.

З огляду на те, що позивачем розраховано 3% річні та інфляційні втрати по 25.11.2019, тому періодом нарахування зазначених вище коштів є період з 01.10.2017 по 25.11.2019.

Враховуючи суму заборгованості та термін прострочення платежу, який становить 786 днів, розмір трьох процентів річних складає 145111 грн. 32 коп. ( 2246210 грн. х 3% : 365 дн. х 786 дн.).

Однак, з огляду на межі позовних вимог, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 144926,70 грн.

Разом з тим, суд не погоджується з висновком щодо стягнення інфляційних нарахувань, оскільки норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. В даному випадку у договорі сторони визначили суму, яка підлягає поверненню, у національній валюті України із зазначенням еквіваленту у доларах США.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Проте, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги (стаття 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»), то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором в національній валюті - гривні, а не в іноземній або еквіваленту до іноземної валюти, а тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

Оскільки грошове зобов`язання визначене в еквіваленті до іноземної валюти, підстави для нарахування інфляційних збитків відсутні.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 в розмірі 402584,03 грн. інфляційних нарахувань не підлягають до задоволення.

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме стягнення заборгованості за договором позики грошей в розмірі 2246210,00 грн. та 3 % річних у розмірі 144926,70 грн., що загалом становить 2391136 грн. 70 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.509, 524, 526, 533, 536, 546, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість з договором позики грошей в розмірі 2246210 (два мільйона двісті сорок шість тисяч двісті десять) грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 144926 (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот двадцять шість) грн. 70 коп., що загалом становить 2391136 (два мільйона триста дев`яносто одну тисячу сто тридцять шість) грн. 70 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 07.05.2021.

Суддя В.Б. Князєв