ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5439/16-ц Головуючий суддя І інстанції Подус Г. С.
Провадження № 22-ц/818/6502/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договірна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яцина В.Б., (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги представника ОСОБА_1 -адвоката Бієнко Світлани Миколаївни на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 квітня 2021 року у справі заклопотанням представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Клитного Ф.А. про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович про визнання заповітів недійсними,

в с т а н о в и в:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року скасовано.

Передано справу № 638/5439/16 на новий розгляд до суду першої інстанції.

19 квітня 2021 року адвокатом Бієнко С.М. подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 06.04.2021 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) - Яцина В.Б., суддів колегії - Бурлака І.В., Хорошевський О.М.

Під час вивчення справи суддями Яциною В.Б. та Бурлака І.В. 04.02.2021 року заявлено про самовідвід від розгляду вказаної справи.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно ч.ч. 1, 9 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Нормою ч. 2 ст. 41 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

У даному випадку підставою для самовідводу є те, що постановою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року залишено без змін (а.с.79-94 т.3).

Вказане судове рішення постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року скасовано (а.с.65-69 т.4).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п. 104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

З огляду на те, що судді Яцина В.Б. та Бурлака І.В. приймали участь у даній справі при вирішенні спору по суті, та ухвалене за наслідками розгляду рішення суду було скасовано судом вищої інстанції, зазначені судді відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України не можуть розглядати апеляційну скаргу, оскільки у стороннього спостерігача, виходячи з наведених підстав, участь вказаних суддів може викликати сумніви у їх безсторонності.

Згідно з частиною 1 статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до частини 3 статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно із частинами 1, 9 статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Враховуючи те, що вищевказане судове рішення суду апеляційної інстанції, ухвалене за участю суддів Яцина В.Б., Бурлака І.В. скасовано у касаційному порядку, і вони відповідно до частини 3 статті 37 ЦПК України не можуть брати участі у новому апеляційному розгляді цієї самої справи, колегія суддів дійшла висновку, що заяви суддів Яцина В.Б. та Бурлака І.В. про самовідвід підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 37, 39, 40 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяви про самовідвід суддів Харківського апеляційного суду Яцина В.Б. та Бурлака І.В. - задовольнити.

Справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Бієнко Світлани Миколаївни на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 квітня 2021 року у справі заклопотанням представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Клитного Ф.А. про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович про визнання заповітів недійсними,передати для визначення головуючого (судді-доповідача) та судді колегії у порядку встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її підписання, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.