Справа № 153/1364/21
Провадження № 22-ц/801/2195/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 рокуСправа № 153/1364/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу № 153/1364/21 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин, встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року,

встановив:

В серпні 2021 року до Ямпільського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин, встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою судді від 25.08.2021 року вказана позовна заява була залишена без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху та надіслано копію ухвали позивачеві за адресою, зазначеною нею в позовній заяві. Позивачеві також було роз`яснено, що у разі невиконання вказаних вимог суду, заява буде вважатися неподаною та буде їй повернута.

31.08.2021 надійшла заява від позивача ОСОБА_1 , в якій вона вказала, що копію ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.08.2021 про залишення її позовної заяви без руху отримала в канцелярії суду 30.08.2021. Вважає, що зазначені в ухвалі суду обставини не є підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки подана нею позовна заява за формою та змістом повністю відповідає вимогам ст.ст.175 і 177 ЦПК України, оскільки містить всі необхідні відомості. Вважає, що обставини, які зазначені в ухвалі Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.08.2021 в частині щодо неподання доказів, зокрема, і доказів щодо ймовірних інших спадкоємців, не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та є обмеженням конституційного права особи на звернення до суду. Крім цього, неналежність копій документів, що додані до позову (копії незасвідчені належним чином), не є підставою для залишення позову без руху, оскільки оцінка доказів є предметом стадії судового розгляду, а не стадії відкриття провадження у справі. Також до позовної заяви додано документ про сплату судового збору, а саме: дублікат квитанції 0.0..1 від 16.08.2021, тому вважає, що підстав для залишення позовної заяви без руху немає.

В ухвалі суду від 25.08.2021 року суддею зазначався перелік недоліків позовної заяви зокрема позивачу пропонувалося визначити коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі в якості відповідачів з врахуванням їх юридичного інтересу; додати до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі та копії письмових доказів, які засвідчені належним чином, визначеним законом

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу, оскільки, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, про які вказані в ухвалі суду від 25.08.2021, в повному обсязі, а саме: позивачем не надано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також не надано копії документів засвідчених у встановленому чинним законодавством порядку.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, просив скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

18 жовтня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду від Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької областінадійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що ознайомившись з позовними вимогами позивача, Ямпільська міська рада не заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції зазначив, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, про які вказані в ухвалі суду від 25.08.2021, в повному обсязі, а саме: позивачем не надано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також не надано копії документів засвідчених у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно ч.8 ст.43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

При цьому, згідно ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

В силу ч.4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 43, 95 ЦПК України копії документів, додані до позову, не засвідчені належним чином, визначеним законом (відсутні ініціали особи яка засвідчує копії документів; дата засвідчення копій, яка проставляється нижче підпису).

Суд також звертає увагу позивача, що в матеріалах справи наявна лише копія дублікату квитанції 0.0..1 від 16.08.2021 про сплату ОСОБА_1 судового збору. Також, у наданому дублікаті квитанції, в графі призначення платежу не зазначено, що судовий збір сплачено саме за подання позову до Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014 року, документи про сплату судового збору подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Тобто належним доказом про сплату судового збору є оригінал квитанції про його сплату. Всупереч наведеному позивачем до позовної заяви долучено копія дублікату квитанції 0.0..1 від 16.08.2021.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачу колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини першої, п`ятої, шостої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частини перша, третя статті 185 ЦПК України).

Суд звертає увагу на те, що зазначаючи в ухвалі про повернення позовної заяви ту підставу, що додані до позову документи позивач не засвідчив, що не відповідає вимогам статті 95 ЦПК України, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконала вимоги щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги та надання оригіналу платіжного документа (наданий заявником дублікат квитанції про сплату судового збору не підтверджує сплату судового збору), що є перешкодою для вирішення питання про відкриття провадження.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 609/538/19 (провадження № 61-14017св20) зазначено: «Частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду. Таким чином, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору покладається на суд. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 826/2429/18 та від 20 лютого 2019 року у справі № 823/1940/18».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 522/21326/16-ц (провадження № 61-37288св18) вказано: «дійшовши висновків про те, що заявником в установлений судом строк не усунуто недоліки апеляційної скарги, зокрема, окрім не надання мотивованої заяви (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2017 року, не надано оригінал квитанції про сплату судового збору. При цьому апеляційний суд не врахував, що 01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року№ 484-VІII, яким з урахуванням змін, поміж іншого, вилучено норму щодо обов`язкової сплати судового збору виключно через установи банків або відділення зв`язку, що дозволяє платнику судового збору використовувати більш зручний для нього спосіб сплати судового збору, у тому числі - через онлайн-системи, банкомати для приймання платежів, Інтернет-банкінг тощо. Відтак сплата судового збору онлайн в кабінеті клієнта банку відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», а квитанція, що надходить на електронну адресу як підтвердження сплати судового збору, є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та має доказову силу на виконання його вимог».

Позивач сплатив судовий збір за подання позову та надав дублікат квитанції про сплату судового збору.

Проте суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, не перевірив зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

За таких обставин оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу суду першої інстанції від 25 серпня 2021 року скасувати.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник