Справа № 585/595/21
Номер провадження 2/585/441/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Євлах О.О.

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів»

вимоги позивача: про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,-

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Свою позовну заяву мотивувала тим, що з 01.07.2019 року вона працювала на посаді укладальника-пакувальника в ТОВ «Роменський завод продтоварів» Наказом №74/к від 20.11.2020 року її звільнено було з роботи з 20 листопада 2020 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства. Установи, організації, провадиться в день звільнення. Всупереч вимогам ст.ст.115. 116 КЗпП України відповідач частково не виплачував їй нараховану заробітну плату, а при звільненні з роботи 20.11.2020 року не виплатив всіх сум, що належать їй від підприємства. В рахунок погашення заборгованості по заробітній платі ТОВ «Роменський завод продтоварів» 26 лютого 2021 року перерахувало на належну їй банківську картку борг по заробітній платі в розмірі 14465,72 грн. А відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство. Установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що з дня звільнення з роботи, а саме з 20 листопада 2020 року нарахована при звільненні заробітна плата своєчасно не була не виплачена, то у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України ТОВ «Роменський завод продтоварів» зобов`язане виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 20.11.2020 року по день фактичного розрахунку, а саме по 26.02.2021 року. У зв`язку з цим вона і змушена звернутися до суду з даним позовом. Зазначила, що у вересні 2020 року вона відпрацювала 12 робочих днів і їй була нарахована заробітна плата в розмірі 4302.98 грн, у жовтні 2020 року вона відпрацювала 12 робочих днів і їй була нарахована заробітна плата в розмірі 5320.96 грн. Середньоденна заробітна плата за останні два повні місяці роботи (вересень-жовтень 2020 р.) становить 401 грн. (4302,98 + 5320.96):24 = 401). Станом на 26.02.2021 року розрахунок з нею затриманий на 68 робочих днів. А тому середній заробіток за весь період затримки розрахунку станом на 26.02.2021 року становить 27268,00 грн.

Крім того позивач просила стягнути на її користь 3000,00 гривень моральної шкоди, та 1400,00 гривень в рахунок витрат на надання правничої допомоги з підготування позовної до суду, що підтверджується відповідними документами адвоката та 908 грн. судового збору.

3. Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач не визнав в повному обсязі, вважав їх необґрунтованими та безпідставними. Щодо стягнення середнього заробітку відповідач зазначає, що заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 26.02.2021 року , період прострочення заборгованості незначний, позивачем не надано належних та допустимих доказів про понесені майнові втрати, пов`язані із затримкою розрахунку по заробітній платі. Крім того, заявлена сума середнього заробітку працівника значно перевищує розмір заборгованості по заробітній платі. Враховуючи це вважав можливим зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б дозволяли встановити наявність моральної шкоди,її характер та обсяг. А тому, вимоги позивача про стягнення з ТОВ «Роменський завод продтоварів» моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Щодо витрат на надання правничої допомоги, відповідач зазначає, що до нього не надходив договір про надання правничої допомоги, акт, прибутковий касовий ордер, а також розрахунок вартості наданих адвокатом послуг(робіт) Будь-який процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, окрім позовної заяви, адвокат не готував та до суду не направляв. А тому вважав, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу , потрібно виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру.

4. 09.04.2021 року ОСОБА_1 подала суду відзив на відзив відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» від 06.04.2021 року в якому остання просила стягнути з відповідача на її користь 27268,00 грн.середнього заробітку за час затримки розрахунку, 3000.00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 908 грн судового збору і 1400,00 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката з підготування позовної заяви. Вважала, що всі її вимоги підтверджені документально, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Зазначила, що роботодавець постійно отримував щомісячну виплату зарплати, а тому сума компенсації має бути ще більшою.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Сторони повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін.

Клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні чи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін до суду не подано.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року (а. с.30) було постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Оскільки клопотання від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін до суду не надійшли, суд вважає за можливе розглядати справу за долученими до позовної заяви документами.

6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

7. Судом встановлено, що до суду звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( а.с.16)

8. Згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 01.07.2019 року прийнята на роботу укладальником-пакувальником ТОВ «Роменський завод продтоварів» згідно наказу №28к від 01.07.2019 року.

Відповідно до наказу № 74/к від 20.11.2020 року звільнена з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. ( а.с.7)

9. Згідно розрахункових листів за період з липня по листопад 2020 року борг підприємства ТОВ «Роменський завод продтоварів» на кінець місяця(листопада) перед ОСОБА_1 22336,78 гривні. (а.с.8-10).

10. Відповідно до виписки ПАТ КБ «Приватбанк» в період з 22.02.2021 року по 28.02.2021 року перерахувало на Картку для виплати - 3463,90 грн., 4283,38 грн. та 6777,24 грн. заробітної плати, всього на суму 14524,52 грн.

11. Листом Управління держпраці у Сумській області від 17.02.2021 року повідомлено ОСОБА_2 про те, що посадовою особою Управління Держпраці у Сумській області проведено інспекційне відвідування з питань дотримання законодавства про працю в часатині своєчасності виплати розрахункових коштів при звільненні ТОВ «Роменський завод продтоварів». За результатами інспекційного відвідування внесено припис за виконанням якого встановлено контролб та в межах повноважень посадових осіб Управління вживаються заходи про притягнення до встановленої законом відповідальності.(а.с.12).

12. Листом Управління держпраці у Сумській області від 21.12.2020 року повідомлено ОСОБА_2 про те, що посадовою особою Управління Держпраці у Сумській області проведено інспекційне відвідування з питань дотримання законодавства про працю в часатині своєчасності виплати розрахункових коштів при звільненні ТОВ «Роменський завод продтоварів». Порушень відносно ОСОБА_2 в частині своєчасності виплати розрахункових коштів при звільненні не встановлено, оскільки у день звільнення ОСОБА_2 не працювала, що підтверджується табелем обліку викорипстання робочого часу за листопад 2020 року. (а.с.13).

13. Відповідно до довідки від 26.02.2021 року виданої КНП «Роменська ЦРЛ» ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 знаходиться на «Д» обліку з діагнозом «Цукровий діабет II тип, середній ступінь тяжкості» Потребує постійного підтримуючого лікування. (а.с.15).

14. Згідно довідки від 05.04.2021 року ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Роменський завод продтоварів» з 01.07.2019 року по 19.11.2020 року на посаді укладальника-пакувальника. Дохід за період з 01.01.2020 року по 20.11.2020 року склав 56721,50 грн. розмір середньої заробітної плати складає 174,53 грн.(а.с.45).

V. Норми права

15. Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

На підставі ст. 15 ЗУ "Про оплату праці" від 24.03.1995р. оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

За вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця…

В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно ст. 27 ЗУ "Про оплату праці" за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом І п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави- наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до частини першої статті 1168 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

VІ. Оцінка Суду.

16. Оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 11868,04 грн. середнього раз робітку за час затримки розрахунку при звільненні ( 68 робочих днів прострочка виплати) х середньоденного заробітку в сумі 174,53 грн.) (а.с.45). Суд погоджується з середньоденним розміром, зазначеним в довідці від 05.04.2021 року(а.с.45), оскільки розрахунок здійснено бухгалтером, а наведений у позовній заяві розрахунок здійснено позивачем, яка не є фахівцем у цій галузі і розрахунок позивача не підтверджений належними та допустими доказами. Про призначення експертизи позивач не заявляла клопотання, тому не довіряти розрахунку середньоденного заробітку, зробленому бухгалтером підприємства та підписаному директором, у суду не має підстав.

Що стосується вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в цій частині в повному обсязі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що затримка виплати заробітної плати була з наростаючим підсумком протягом декількох місяців перед звільненням і була погашена лише в лютому 2021 року, тобто через 3 (три) місяці після звільнення. А тому таку суму суд вважає обґрунтованою, оскільки затримка виплати заробітної плати безумовно завдала позивачці моральних страждань. Крім того позивачка хворіє на цукровий діабет, що також вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

17. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Оскільки позивачка, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, при зверненні до суду сплатила 908, 00 гривень судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на її користь судовий збір у розмірі 908,00 грн.

18. Щодо витрат на правничу допомогу адвокатів, суд зазначає наступне.

Суд розподіляє судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 101 березня 2021 року, підписаного адвокатом Менько Д.Д. та ОСОБА_1 , послуги з правничої допомоги надані в повному обсязі. На надання таких послуг адвокатом витрачено 5 годин робочого часу. Вартість послуг з підготування позовної заяви до суду склала 1400 гривень.

Встановлено, що згідно акту приймання-передачі наданих послуг, квитанції від 26.02.2021 року адвокатом Менько Д.Д. від ОСОБА_1 отримано 1400,00 грн. за надання правничої допомоги (а. с. 18-19),

Враховуючи вищевикладене, складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності його розміру, виходячи з конкретних обставин справи та значення позову для позивача, суд дійшов висновку, що сума в розмірі 1400,00 гривень, зазначена позивачем до стягнення для оплати витрати за надану правничу допомогу є розумною та співмірною виконаній адвокатом роботі, понесена позивачем, що підтверджується наданими суду доказами, а тому підлягає відшкодуванню на користь позивача в повному обсязі.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81,141,258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньої заробітної плати задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВ «Роменський завод продтоварів» (, адреса: 49017, вул. Авіаційна, будинок 39, офіс 17, м. Дніпро, Дніпропетровська область) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 11868 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 04 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку, 3000 ( три тисячі ) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 908 (дев`ятсгот вісім) гривень 00 копійок судового збору та 1400 ( одну тисячу чотириста ) гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка : АДРЕСА_2 .

Відповідач: ТОВ «Роменський завод продтоварів» (, адреса: 49017, вул. Авіаційна, будинок 39, офіс 17, м. Дніпро, Дніпропетровська область).

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О.О.Євлах