Справа № 206/5091/20
Провадження № 2/206/180/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

З урахуванням уточненої позовної заяви, в обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01.10.2019 ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_1 договір позики, відповідно до якого відповідач взяла в борг грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США та зобов`язалась сплачувати проценти кожного 5-6 числа поточного місяця в розмірі 800,00 доларів США. Свої зобов`язання відповідач не виконувала, проценти не сплачувала. На неодноразові звернення позивача щодо сплати боргу відповідач обіцяла сплатити борг, проте постійно переносила дату розрахунків. З метою досудового врегулювання спору, позивач надала 28.10.2020 відповідачу письмову вимогу, якою вимагала погасити суму боргу в розмірі 14000,00 доларів США у семиденний строк з моменту отримання даної вимоги, яку відповідач залишила без відповіді та реагування, та без задоволення. Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду для стягнення боргу з відповідача в примусовому порядку. Представник позивача просив стягнути на користь позивача з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики на загальну суму 14000,00 доларів США, що складається з 10000,00 доларів США - сума позики та 4000,00 доларів США - процентів, а також, стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені судові витрати: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору - 3936, 89 грн.(а.с. 1-15, 20-28, 48).

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, зазначивши суду, що власноруч писала розписку, отримала 10000,00 доларів США та повинна була сплачувати відсотки. Проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечувала.

Представник відповідача підтримав позицію відповідача, проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечував.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

11.11.2020 представником позивача подано дану позовну заяву з додатками (а.с. 1-15).

Ухвалою судді від 16.11.2020 позовну заяву було залишено без руху як таку, що не відповідала вимогам передбаченим ЦПК України (а.с. 18).

18.11.2020 представником позивача було подану заяву про усунення недоліків з додатками (а.с. 20-28).

14.12.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 14.01.2021 (а.с. 30).

14.01.2021 відкладено підготовче судове засідання на 19.02.2021 у зв`язку із клопотанням відповідача (а.с. 35).

19.02.2021 відкладено підготовче судове засідання на 12.03.2021 у зв`язку із заявою відповідача (а.с. 39-43).

12.03.2021 судом закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.04.2021 (а.с. 46).

12.04.2021 представником позивача подано акт приймання наданої правничої допомоги (а.с. 48).

12.04.2021 заслухано вступні слова позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

12.04.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с. 49-52).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до копії розписки, 01.10.2019 ОСОБА_3 взяла в борг гроші в розмірі 10000,00 доларів США та зобов`язалась щомісячно сплачувати відсотки кожного 5-6 числа поточного місяця в розмірі 800 доларів США (а.с. 14).

У зв`язку з порушенням зобов`язань відповідачем, ОСОБА_1 надала ОСОБА_3 вимогу про сплату боргу, яку відповідач отримала 28.10.2020, в якій зазначила, що через невиконання обов`язку щомісячного повернення позики з відсотками вимагає дострокового повернення несплаченої суми позики з нарахованими відсотками в розмірі 14000,00 доларів США, а у разі відсутності в зазначений термін дій, спрямованих на дотримання умов договору стосовно своєчасного та повного погашення заборгованості, ОСОБА_1 буде змушена звернутись до суду з позовом про стягнення боргу в примусовому порядку із застосуванням санкцій за порушення умов договору, що підтверджується копією письмової вимоги про сплату боргу (а.с. 15).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 ЦК України). Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 ЦК України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідальність за порушення грошового зобов`язання боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки, між позивачем та відповідачем під час складання розписки від 01.10.2019 був встановлений порядок одержання виплат процентів за договором позики в розмірі 800 доларів США кожного 5-6 числа поточного місяця, ОСОБА_1 має право на одержання від ОСОБА_3 коштів в розмірі 4000,00 доларів США.

В порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором позики належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Однак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц відступила від правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14, виклавши правову позицію про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить законодавству.

Позивач свої зобов`язання по договору виконала, позичальник, в свою чергу, отримала те, на що розраховувала - грошові кошти для своїх потреб.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що відповідач підтвердила той факт, що між нею та позивачем дійсно було укладено договір позики, нею власноруч було підписано розписку 01.10.2019 відповідно до якої, вона отримала 10000,00 доларів США для власних потреб та зобов`язалась сплачувати кожного 5-6 числа поточного місяця відсотки в розмірі 800 доларів США.

Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п.п. 2 п. 4 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами.

А тому, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики на загальну суму 14000,00 доларів США, що складається з суми позики 10000,00 доларів США та 4000,00 доларів США процентів.

Щодо вимог позивача про стягнення на свою користь витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року(справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа № 554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц).

Представником позивача до матеріалів справи були долучені наступні документи: договір про надання правничої допомоги № 02/11 від 02.11.2020, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 02/11 від 02.11.2020 із зазначеним орієнтовним розрахунком обсягу робіт (послуг) з надання правничої допомоги, акт про приймання наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 02/11 від 02.11.2020, згідно якого з 02.11.2020 по 12.04.2021 Адвокатське бюро «Наталя Нагорна та Партнери» надали, а ОСОБА_1 прийняла, правничу допомогу загальна вартість якої склала 9000,00 грн. та квитанцію про сплату 9000,00 грн. ОСОБА_1 зазначених послуг.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача не заперечували щодо задоволення даної вимоги про стягнення судових витрат.

За таких обставин, суд вважає, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. на користь позивача з відповідача підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи вищевикладене, вислухавши доводи представника позивача та позивача, позицію відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3936,89 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 59 Конституції України, ст.ст. 7, 11, 15, 202, 205, 207, 208, 510, 526-527, 530, 626-628, 638, 1046-1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 15, 76-89, 95, 133, 137, 141, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 несплачену суму боргу за Договором про позику грошей від 01.10.2019 у розмірі 14000 дол. США, що складається з суми позики 10000 дол. США та 4000 дол. США процентів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

витрати зі сплати судового збору у розмірі 3936, 89 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.04.2021.

Головуючий суддя: К.С. Маштак