Ухвала

Іменем України

27 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 344/2900/21

провадження № 61-6042ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2021 року про повернення апеляційної скарги у справі за позовом Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» до Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківська обласна державна адміністрація, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради в особі Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська філія Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпроміст» імені Ю. М. Білоконя, про визнання незаконним та скасування Наказу Міністерства Юстиції України «Про задоволення скарги»,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ДП «Виробниче об`єднання «Карпати» до Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківська обласна державна адміністрація, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради в особі Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська філія Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпроміст» імені Ю. М. Білоконя, про визнання незаконним та скасування Наказу МЮУ «Про задоволення скарги».

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2021 року повернуто.

У квітні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Стаття 353 ЦПК України передбачає вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Станом на час відкриття провадження у даній справі діяв Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року (набув чинності 08 лютого 2020 року), яким, зокрема, виключено пункт 8 статті 353 ЦПК України про можливість оскарження окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності, а також пункт 7 частини першої статті 374 ЦПК України, яким регулювалися повноваження апеляційного суду на скасування ухвали про відкриття провадження у справі і на направлення справи для розгляду до іншого суду за встановленою підсудністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (справа «Балатський проти України» (BALATSKYYv. UKRAINE), рішення від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України» (SHULGA v. UKRAINE), рішення від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України» (MUSIYENKO v. UKRAINE), рішення від 20 січня 2011 року).

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши що набуття чинності Закону № 460-IX від 15 січня 2020 року (набув чинності 08 лютого 2020 року), виключає можливість оскарження згаданої ухвали окремо від рішення суду, дійшов правильного висновку про повернення апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги про те, що оскільки позов подано до кількох відповідачів, позивач зобов`язаний був зазначити зміст позовних вимог щодо кожного з них та чи ОСОБА_1 є належною стороною у справі та чи може він нести відповідальність перед позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин та зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. У силу вимог статті 400 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19 березня 2021 року про повернення апеляційної скарги у справі за позовом Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Карпати» до Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківська обласна державна адміністрація, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради в особі Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська філія Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпроміст» імені Ю. М. Білоконя, про визнання незаконним та скасування Наказу Міністерства Юстиції України «Про задоволення скарги», відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць