Справа № 438/1513/20
Провадження № 2/438/108/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

З а о ч н е

06 травня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Слиша А.Т.,

при секретарі судового засідання Гадубяк О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Герцан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області (як орган опіки і піклування) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду в інтересах неповнолітньої, ОСОБА_3 з позовом, в якому просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Через те, що ОСОБА_2 , не виконувала своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки, не піклувалася про її фізичний, духовний розвиток, навчання, матеріально не забезпечувала її, крім того виїхавши закордон працювати не мала часу опікуватись малолітньої дитиною та згодом в 2008 році відповідачка залишила проживати в Україні неповнолітню ОСОБА_3 з позивачкою (бабусею).

Певний період часу з жовтня 2011 року по травень 2012 року неповнолітня ОСОБА_5 перебувала разом з відповідачкою у Чеській Республіці. Починаючи з травня 2012 року неповнолітня ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою по справі, остання повністю опікується неповнолітньої дитино та несе в повному обсязі витрати пов`язані з харчуванням, придбанням одягу, шкільного приладдя, медикаментів, проведення необхідних медичних обстежень.

В 2019 році позивачка відвезла до міста Плзень (Чеська Республіка) неповнолітню ОСОБА_3 до матері відповідачки по справі, але поїздка не призвела до зближення матері та доньки, відповідачка не виявила інтересу до потреб і внутрішнього світу дитини, не налагодила з донькою близький емоційний контакт.

Відповідачка фактично самоусунулася від виховання доньки, так як не цікавиться її життям, не піклується про її фізичний, духовний розвиток, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не забезпечує її матеріально, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, її потреб та інтересів. Неповнолітня ОСОБА_3 надала критичну оцінку поведінці відповідачки відносно неї і підтримує позбавлення матері батьківських прав.

Питання доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 попередньо розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дітей Бориславської міської ради Львівської області 17 квітня, 30 червня та 27 серпня 2020 року. Відповідачка попереджалась органом опіки та піклування про необхідність прийняття участі у вихованні дитини, проте до змін її поведінки не призвело.

30 вересня 2020 року виконавчий комітету Бориславської міської ради Львівської області затвердив висновок яким вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є доцільним, у зв`язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Справа неодноразово відкладалась у зв`язку з викликом свідка, поданням додаткових документів (доказів).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник третьої особи виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, як органу опіки і піклування, - представник служби у справах дітей Бориславської міської ради - Подставек Г.І., у судове засідання з`явилась позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

В судовому засіданні 08 квітня 2021 року, була допитана в якості свідка в присутності практичного психолога ОСОБА_7 та педагога ОСОБА_8 малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка повідомила, що проживає з бабусею ОСОБА_1 , з мамою ОСОБА_2 не дуже хороші стосунками, фактично з останньою не спілкується вже два роки, на її намагання спілкуватись в телефонному режимі ОСОБА_9 також не реагує. Оскільки мати ОСОБА_9 не цікавиться нею її життям, не піклується про її фізичний, духовний розвиток, не спілкується з нею, вона підтримує позбавлення матері батьківських прав.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до вимог ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про народження виданим міським округом Плзень 3 від 23.10.2006 року, актовий запис №1951. вбачається, що матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначена ОСОБА_2 .

Відповідно до Довідки № 2037 виданої ПП «Борислав -Комфорт» від 11.11.2020р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок за вказаною адресою належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори Матолич - Обрізко Г.С. 15.08.2006 року зареєстрованим за №1119 позивачці ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 мешкає далеко від місця проживання малолітньої ОСОБА_3 за межами України в місті Плзень (Чеська Республіка), матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, її станом здоров`я не цікавиться.

Відповідно до Висновку № 158 від 03 вересня 2020 року, виконавчий комітет Бориславської міської ради, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дочки, зокрема, цікавитися своєю донькою, її життям, потребами, матеріально допомагати, дбати про її культурний та духовний розвиток, спілкуватися з нею, сприяти в отриманні дитиною освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання нею батьківських обов`язків не існує; самоусунулась від виховання та утримання дитини, не виявляє у відношенні дитини батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень. Доказів протилежного відповідачем до суду подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 , яка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, та вважає, що відповідачку слід позбавити батьківських прав стосовно її доньки - ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_2 суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно із ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно із вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач у справі є особою працездатного віку, законодавчо на неї покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, та беручи до уваги визнання відповідачем пред`явленого позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи із 12 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом частини 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 81, 89, 90, 95, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 280, 356, ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи із 12 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бориславський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т. Слиш