Справа №705/527/21
2/705/1268/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

секретаря судового засідання Безвенюк Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бундєлєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про те, що він має паспорт громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На його ім`я в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» відкритий рахунок № НОМЕР_1 для зарахування заробітної плати.

12.11.2019 року старшим державним виконавцем Уманського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в процесі здійснення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП №42396225 згідно виконавчого листа №705/817/13-к; 1-кп/705/55/13, виданого 21.01.2014 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди в сумі 101412,12 грн. солідарно, винесено постанову про арешт коштів боржника, на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено.

Вказує, що відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.

На його думку, заробітна плата є власними коштами, якими він має розпоряджатися на власний розсуд, а звернення стягнення на заробітну плату у порядку, не передбаченому законом, або арешт коштів заробітної плати, прямо заборонені нормами міжнародного права та внутрішнім законодавством.

Спеціальним законом визначений перелік коштів та види рахунків на яких вони знаходяться, звернення стягнення на які забороняється. Заробітна плата та рахунки, на якій вона зараховується, до цього переліку не входять.

Натомість розділом ІХ Закону України «Про виконавче провадження» передбачено спеціальний порядок для звернення стягнення на заробітну плату. Дані положення відповідають нормам Закону України «Про оплату праці», Конвенції про захист заробітної плати та є такими, що забезпечують справедливий баланс між інтересами стягувача та боржника у виконавчому провадженні.

У зв`язку із накладенням відповідачем арешту на його рахунок для заробітної плати, з 27.11.2019 року по 21.04.2020 року отримання останнього нарахування заробітної плати, з нього стягувалося 100 % заробітної плати.

Він фактично не має засобів для існування, не має можливості купити собі продукти харчування, оплатити комунальні послуги, також через арешт рахунку не має можливості влаштуватися на роботу та отримати соціальні виплати.

Вважає, що арешт накладений постановою від 12.11.2019 року на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, порушує його права зокрема право на достойний життєвий рівень, право на працю та право на отримання соціальних виплат. Просить суд зняти арешт з коштів ОСОБА_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , що містяться або будуть надходити на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк», накладений згідно постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 12.11.2019 року по виконавчому провадженню ВП № 42396225.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що його довіритель є боржником по виконавчому провадженню, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Уманським міськрайонним судом Черкаської області. Державним виконавцем в межах зазначеного виконавчого провадження було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках і в тому числі на рахунок, що відкрито для отримання заробітної плати. Вважає, що накладення арешту на такий рахунок є порушенням вимог чинного законодавства та прав його довірителя, оскільки вказаний рахунок використовується позивачем виключно для отримання заробітної плати, яка є власними коштами, якими він має право розпоряджатися на власний розсуд, а арешт коштів заробітної плати прямо заборонений нормами міжнародного та вітчизняного права. В результаті арешту коштів на вказаному рахунку, які фактично є зарплатою, позивач позбавлений права доступу до власного майната фактично позбавлений засобів для існування. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному об`ємі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що на примусовому виконанні у відділі ДВС з 07.03.2014 року перебуває виконавче провадження №42396225 щодо стягнення з позивача коштів на підставі виконавчого листа, виданого Уманським міськрайонним судом на підставі вироку суду. В ході примусового виконання державним виконавцем вжито ряд відповідних заходів, в тому числі накладено арешт на майно боржника, інформація про наявність якого була отримана з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Копію постанови було направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам. Крім цього, виконавцем було вчинено реєстраційні дії щодо внесення відповідної інформації щодо арештованого майна в реєстр. Також було звернуто стягнення на рухоме майно боржника, яке було реалізоване і кошти у сумі 52787 грн., отримані від реалізації надійшли на депозитний рахунок виконавчої служби. Зазначеної суми було недостатньо для погашення заборгованості, тому було здійснено перевірку майнового стану боржника, джерел його доходів, відкритих рахунків у банках. За місцем роботи боржника було направлено постанову державного виконавця і за період з 10.07.2018 року по 23.11.2018 року фактично із заробітної плати боржника стягнуто 4825,43 грн. В подальшому державним виконавцем у відповідності до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» було звернуто стягнення на кошти боржника на рахунках в банках та фінансових установах шляхом винесення постанови від 12.11.2019, копії якої направлені в банківські установи. Щодо арешту коштів на рахунку № НОМЕР_1 відкритому позивачем в АТ «Ощадбанк», зазначила, що після отримання банком зазначеної постанови від 12.11.2019 останній надіслав на адресу виконавчої служби повідомлення про використання цього рахунку в тому числі для зарахування заробітної плати, однак прийняв її до виконання. Крім того, зазначила, що 21.02.2020 року виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 50% і копію цієї постанови передано для виконання в бухгалтерію підприємства за місцем працевлаштування боржника. Вважає, що державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства, тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом достовірно встановлено про те, що згідно постанови старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Бундєлєвої О.В. від 12.11.2019 року, винесеної в межах виконавчого провадження ВП №42396225, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 .

Згідно відповіді представника АТ «Ощадбанк», направленої на ім`я позивача ОСОБА_2 21.02.2020 року, останньому роз`яснено, що виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судоми рішенням чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження. Відповідальним підрозділом банку проведено ретельну перевірку фактів, викладених у зверненні ОСОБА_2 та встановлено, що банком накладено арешт на його рахунок 27.11.2019 року на виконання постанови про арешт коштів боржника МВ ДВС ГТУЮ в Черкаській області за ВП № 42396225 від 12.11.2019 року. Додатково повідомляють, що банком проінформовано виконавчу службу листом від 17.12.2019 року №46-07/11826/19117БТ, що цей рахунок використовується в тому числі для зарахування заробітної плати.

Згідно виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_5 , встановлено, що за період з 01.10.2019 по 21.10.2020 на вказаний рахунок здійснювалось виключно безготівкове зарахування зарплати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що предметом даного судового розгляду є питання захисту права власності позивача та захисту права на розпорядження заробітною платою, що врегульовано положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України, Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР та деякими положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII.

Так, згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гроші є особливою категорією об`єктів цивільного права, відповідно до положень ЦК України є власністю фізичної особи.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 04.08.1961 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата (пенсійні виплати) повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата (пенсійні виплати) в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статті 97 КЗпП України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Відповідно до положень ст. 25 ЗУ «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 128 КЗпПУ, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Розділом ІХ Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, встановлений порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Суд звертає увагу, що заробітна плата позивача є єдиним джерелом доходу позивача, що не спростовано з боку відповідача при розгляді вказаного позову, та єдиним надходженням на банківський рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», а також на той факт, що при здійсненні виплати заробітної плати позивачу підприємством роботодавцем утримувалося 50% від його заробітної плати в межах виконавчого провадження.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеній в рішеннях «Косурнийков та інші проти Угорщини» та «Трегубенко проти України», втручання у право на мирне володіння майном відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

На думку суду у даній справі арешт державним виконавцем банківського рахунку, який використовується позивачем для отримання заробітної плати, за наявності одночасного звернення стягнення на заробітну плату боржника становить індивідуальний та надмірний тягар для позивача, порушуючи справедливий баланс, який необхідно утримувати між захистом права на власність та вимогами загального інтересу.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, в частині 5 цієї ж статті вказано, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Таким чином суд приходить до висновку, що накладення арешту на грошові кошти на рахунку, який є рахунком для отримання заробітної плати, суперечить вимогам чинного законодавства України та порушує охоронювані законом права та інтереси позивача щодо володіння своїм майном, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 56, 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з коштів ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 25 червня 1996 року Уманським МВ УМВС України в Черкаській області, рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , що містяться або будуть надходити на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк», накладений згідно постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 12.11.2019 року по виконавчому провадженню ВП № 42396225.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р. В. Піньковський