Єдиний унікальний номер: 448/423/21
Провадження № 2/448/378/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05.05.2021 року Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Гіряк С.І.,

за участі секретаря судового засідання Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: Мостиської міської ради Львівської області

вимоги позивача: про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення моральної шкоди,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Мостиської міської ради Львівської області (далі відповідач) про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення моральної шкоди, а також судових витрат.

2. Позов обґрунтувала тим, що 23.04.2002 року була прийнята на роботу головним бухгалтером Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області) на підставі Розпорядження сільського голови № 1 від 23.04.2002 року.

3. Розпорядженням № 101-р від 23.02.2021 року була звільнена з посади головного бухгалтера Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України. Звертає увагу суду на те, що згідно з розрахунком компенсації за невикористані нею дні відпустки, станом на 11.02.2021 року, розмір компенсації за невикористані 162 дні відпустки становив 44 072 грн. 10 коп. Згідно розрахунково-платіжної відомості за лютий 2021 року, виданої Мостиською міською радою Львівської області відповідачем їй виплачено компенсацію лише за 85 днів невикористаної відпустки в розмірі 23 124 грн. 25 коп. На день подання позовної заяви компенсація за 77 днів невикористаної відпустки становить 20 947 грн. 85 коп.

4. Зазначила, що, всупереч вимогам КЗпП України Мостиською міською радою Львівської області, в день звільнення, не виплачено їй компенсації за невикористані 77 днів відпустки у розмірі 20 947 грн. 85 коп.Також, вказує, що неодноразово, зверталася до відповідача з проханням про виплату такої в добровільному порядку, але зі сторони останнього жодних дієвих заходів не вживалось.

5. Крім того, позивачка зазначає, що такими діями відповідача їй завдано немайнових втрат (моральну шкоду), спричинених моральними та фізичними стражданнями, які проявилися негативних змінах в її житті, зокрема: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, почуття обурення, приниженої гідності.

6. Стверджує, що вона перенесла значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, тривоги. Наслідки події спричинили нераціональне витрачання її часу, зокрема, на збір документів для подання позову до суду та обумовили необхідність залучання значних фізичних та матеріальних ресурсів, тому просить стягнути з відповідача в свою користь моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

7. Представник відповідача надала відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними. Вказує, що відповідно до Розпорядження голови Чернівської сільської ради від 23.02.2021 року зобов`язано відділ бухгалтерського обліку та звітності виплатити позивачці, при звільненні, крім заробітної плати та вихідної допомоги, компенсацію за невикористані дні відпустки, в такій же кількості календарних днів, на яку покликається позивачка. Крім того, зазначає, що позивачка працювала головним бухгалтером Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, яка на підставі рішення №13 від 08.12.2020 року реорганізована шляхом приєднання до Мостиської міської ради, а тому остання не була роботодавцем позивачки, який надавав їй відпустки, отже, у відповідача відсутні будь-які документи, з яких можна встановити кількість календарних днів невикористаної відпустки та за який період така невикористана.

8. Також, представник відповідача у відзиві зазначила, що немає жодної правової підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди, оскільки така вимога є необґрунтованою позивачкою та не додано доказів на її підтвердження Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.

ІІ. Позиція учасників справи.

9. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні обґрунтуванню позовних вимог, просить позов задовольнити.

10. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві, просить відмовити у його задоволенні.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

11. Ухвалою суду від 05.04.2021 року постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

12. 23.04.2002 року позивач була прийнята на роботу головним бухгалтером Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником є Мостиська міська рада Львівської області) на підставі розпорядження сільського голови № 1 від 23.04.2002 року. Вказані обставини підтверджуються відомостями про роботу, занесеними в трудову книжку серії НОМЕР_1 .

13. Згідно Розпорядження № 101-р (ос) від 23.02.2021 року позивач була звільнена з посади головного бухгалтера Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України.

14. Відповідно до розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки станом на 11.02.2021 року розмір компенсації позивачці за невикористані нею 162 дні відпустки становив 44 072 грн. 10 коп. Згідно розрахунково-платіжної відомості за лютий 2021 року, виданої Мостиською міською радою Львівської області, встановлено, що Мостиською міською радою Львівської області позивачці виплачено компенсацію лише за 85 днів невикористаної відпустки в розмірі 23 124 грн. 25 коп.

15.Також встановлено, що позивачка неодноразово, зверталася до відповідача з проханням про виплату їй компенсації за невикористані дні відпустки, але зі сторони останнього жодних дій не було вчинено.

16. Позивачка 02.04.2021 року звернулася до суду із даним позовом, на день подання позовної заяви, згідно наведеного нею розрахунку, компенсація за 77 днів невикористаної позивачкою відпустки (162 дні невикористаної відпустки - 85 днів невикористаної відпустки = 77 днів невикористаної відпустки) становить 20 947 грн. 85 коп. (44 072 грн. 10 коп. - 23 124 грн. 25 коп. = 20 947 грн. 85коп.)

17. Суд звертає увагу, що Мостиська міська рада Львівської області згідно Рішення №13 від 08.12.2020 року є правонаступником Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до ст. 55 ЦПК України, оскільки, останню було реорганізовано. Даний факт визнали і підтвердити сторони в судовому засіданні.

V. Застосоване судом законодавство та висновки суду.

А. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку, суд виходить з наступного.

18. Статтею 47 Кодексу Законів про працю України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

19.Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

20.Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

21.Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Такої ж думки й притримався ВСУ у постанові від 14.12.2016 року по справі № 428/7002/14-ц.

22.Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

23.Статтею 2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

24. Згідно зі статтею 6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам (частина дванадцята статті 10 Закону України "Про відпустки").

25. Частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

26. Відповідно роз`яснень, які надані в Листі Міністерства парці і соціальної політики від 24.06.2011 р. N 208/13/116-11 «Щодо грошової компенсації працівникам за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток», за невикористану щорічну відпустку працівник може отримати компенсацію тільки при звільненні. Кількість днів щорічної відпустки, за які необхідно виплатити компенсацію працівникові, має розраховуватися виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки, яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часу. Загального нормативно-правового акта, який би визначав порядок розрахунку кількості днів щорічної відпустки, немає. Тому при підрахунку днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу доцільно скористатися механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", тобто прив`язку розрахунку днів відпустки робити до календарних днів робочого року, в якому працював працівник.

27. Відтак, для належного вирішення спору слід визначити грошовий розмір компенсації невикористаної відпустки, належної позивачу при звільненні.

28. Порядок обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки врегульовано Порядком обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Згідно із підпунктом «б» пункту 4 Порядку, компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою.

29. Відповідно до п. 2 розділу І та п. 7 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» ( в редакції на час звільнення позивача, далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

30. Відповідно до п. 10 ІV Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати» ( в редакції на час звільнення позивача), у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

31. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

32. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

33. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

34. Позивачка, на обгрунтування своєі вимоги щодо розміру компенсаціїї за невикористану відпустку та її тривалості, надала суду розрахунок, а саме: компенсація за 77 днів невикористаної позивачкою відпустки (162 дні невикористаної відпустки - 85 днів невикористаної відпустки = 77 днів невикористаної відпустки) становить 20 947 грн. 85 коп. (44 072 грн. 10 коп. - 23 124 грн. 25 коп. = 20 947 грн. 85коп.), який не був спростований представником відповідача. Відтак, суд вважає обгрунтованим розрахунок наданий позивачкою щодо кількості днів невикористаної нею відпустки за час роботи у кількості 77 днів та щодо суми компенсації, яка становить 20 947,85 грн.

35. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні.

36. Питання щодо справляння і сплати податків й інших обов`язкових платежів у такому випадку вирішуватиметься при виконанні рішення суду.

Б. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

37. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

38. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

39. У статті 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

40. Те, що внаслідок не проведення роботодавцем з працівником розрахунку при звільненні, йому спричинюється моральна шкода, зазначається Конституційним судом України в Рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі, щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України.

41. У відповідності до зазначеної норми, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі порушення законних прав працівника та у випадку, якщо таке порушення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

42. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

43. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

44. Позивач навела достатньо підстав, на підтвердження того, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано моральну шкоду, спричинено моральні стражданнями, які проявилися негативних змінах в її житті, зокрема: щоденних думках про наслідки вказаної події, негативних переживаннях, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, порушенні сну, неприємних сновидіння, почуття обурення, приниженої гідності. Крім того, наслідки події спричинили нераціональне витрачання життєвого часу, зокрема, на збір документів для подання позову до суду та обумовили необхідність залучання значних фізичних та матеріальних ресурсів

45.Встановивши обсяг спричинених страждань, характер душевних страждань, яких позивачка зазнала, суд дійшов висновку про справедливість заявлених позивачкою вимог щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., а отже доводи представника відповідача про те, що позивачкою не доведено завдання їй моральної шкоди є такими, що не заслуговують на увагу.

46. Враховуючи вищенаведене, виходячи із вимог розумності і справедливості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для компенсації позивачу моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн. стороною відповідача.

VI.Судові витрати.

47. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

48. Тому, з відповідача на користь позивача, з метою виконання вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню понесенні та документально підтверджені нею судові витрати при зверненні з даним позовом до суду у виді сплаченого судового збору в сумі 908,00 грн.

49. Виходячи з наведеного, керуючись Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про відпуски», ст.ст.6, 7, 10-13, 76-81, 89, 258,259,263-265,268, 273,274,279,352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення моральної шкоди - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Мостиської міської ради Львівської області (81300, Львівська обл., м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, ) на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 77 днів відпустки у розмірі 20 947 (двадцять тисяч дев`ятсот сорок сім) грн. 85 коп. без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

3. Стягнути з Мостиської міської ради Львівської області (81300, Львівська обл., м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.00 коп.

4. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

5. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: с. Черневе, Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області (81300, Львівська обл., м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, )

Повний текст судового рішення складено 11.05.2021 року.

Суддя С.І. Гіряк

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк