Справа № 344/2915/20
Провадження № 2/344/756/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Шамотайло О.В.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, яку обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача померла мати ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 04.05.2016р. актовий запис № 807 (копія наявна в матеріалах справи). За життя покійна мати позивача була власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 26.04.2001 р. за НОМЕР_3 ( копія долучена до позовної заяви). Після смерті матері позивач фактично прийняла спадщину, оскільки, з дня смерті матері проживає в даній квартирі, хоча і зареєстрована за місцем проживання у свого чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що факт прийняття спадщини та проживання у спадковій квартирі можуть підтвердити сусіди. Не маючи можливості, позивач вчасно не оформила спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Звернувшись до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко Інни Володимирівни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, 12.02.2020 позивач отримала відмову в зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини від приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко Інни Володимирівни (копія відмови додається). Згідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року (із змінами внесеними Постановами від 25.12.92. 25.05.1998, що діяла на час відкриття спадщини), п. 4 визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Починаючи з дня смерті матері позивач проживає у спадковій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і таким чином фактично прийняла спадщину, вступила у володіння та управління майном, що належало її матері, оскільки проживає в спадковій квартирі.

Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії. що прямо незаборонені законом, у даному випадку - володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом.

Таким чином, враховуючи те, що позивач прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є домоволодіння квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 то позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на спадкове майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача скористався правом на відзив, в якому вказано, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат» іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. За загальним положенням про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки, позивачем не надано доказів постійного проживання разом зі спадкодавцем та відповідно до ст. 1270 ЦК України, позивачка зобов`язана була звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини та встановлюється строк шість місяців. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було пропущено термін, встановлений законом, для прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а позивач звернулася в нотаріальну контору 12.02.2020 року. Даний факт підтверджено листом №20/01-16 від 12.02.2020 року головного управління юстиції в Івано-Франківській області Івано-Франківського міського нотаріального округу приватного нотаріуса Глущенко Інною Володимирівною та рекомендовано позивачу звернутися до суду з метою встановлення судом додаткового строку для прийняття спадщини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2)ці обставини суд визнав поважними.

Між тим, у пункту 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 містить роз`яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини:

1) юридична необізнаність позивача позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини;

2) необізнаність особи про наявність спадкогово майна;

3) похилий вік;

4) непрацездатність;

5) незнання про існування заповіту;

6) встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину;

7) відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини;

8) несприятливі погодні умови.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить визнати право власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , що є неналежним способом захисту прав, оскільки у відмові приватного нотаріуса Глущенко І.В. №20/01-16 від 12.02.2020 року зазначено, що неможливо встановити факт прийняття спадщини у встановлений законом термін, оскільки у паспорті громадянина України на ст.12 наявна відмітка про зняття 29.10.2003р місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 і відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання станом на день відкриття спадщини та рекомендовано звернутися до суду в порядку встановленому законом з метою встановлення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Однак, позивач не звернувся до суду щодо поновлення строку на спадщину та не подав жодних доказів, які б підтверджували факт проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За таких обставин сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Надалі Івано-Франківська міська рада подала додаткові заперечення в яких вважає позовну заяву необгрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав:

Позивач у позовній заяві посилається на положення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду №4 від 24.06.1983 року, як обґрунтування позивних вимог, вказуючи що вона діяла на момент відкриття спадщини. Проте, вказана постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду №7 від 30.05.2008 року. Таким чином, вирішувати питання про визнання права на спадкове майно з підстав фактичного вступу в управлінням спадковим майном є необгрунтованим і безпідставним.

Позивач вважає, що вона «прийняла спадщину» оскільки не заявила про відмову від неї та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте в матеріалах справи немає відповідних документів, які б підтвердили постійне проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що також визнається позивачем.

Згідно до п. 23 Постанови Верховного Сулу №7 від 30.05.2008 року «Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець мас право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, як свідчить судова практика, якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року ( ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав (Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

В позові позивач також посилається на ст.392 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини першої статті 1298 1 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом; довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця,

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

За змістом норм статей 1268 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Так. відповідно до частин 3. 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем па час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст.1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Таким чином, постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами. Для підтвердження прийняття спадщини мас значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.

На підставі вищевикладеного позов позбавлений будь-яких правових підстав, керуючись ст.ст. 1268. 1269. 1270. 1272 ЦК України та 174, 178, 191 ЦПК України сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Cторони після допиту в судовому засіданні свідків подали заяви про подальший розгляд справи без їх участі.

Заслухавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно до ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; а згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено наступне.

ОСОБА_2 була власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 26.04.2001 за НОМЕР_3, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 8).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 04.05.2016, актовий запис № 807 (копія наявна в матеріалах справи а.с.9).

Звернувшись до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко Інни Володимирівни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 12.02.2020 тоді ж позивач отримала відмову в зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини від приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко Інни Володимирівни та рекомендовано звернутися в суд з метою встановлення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 5).

Натомість позивач звернулася в суд із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно.

Слід вказати, що під час розгляду справи № 350/1850/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду наголосив, що згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців з дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини, яким є день смерті особи, не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1220, частина перша статті 1269 ЦК України)

Правові позиції Верховного Суду покликані забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Допитані в судовому засіданні свідки вказали, що позивач проживала із матір`ю до моменту її смерті, понад останніх двадцяти років, однак сам позивач зазначає та стверджує у позові, що проживала в спірній квартирі вже після смерті матері, а тому суд не вважає підставними та не суперечливими такі твердження сторони позивача про те, що позивач як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки, він не заявив про відмову від спадщини.

Також сам позивач в позові зазначає, що не оформила спадщину вчасно оскільки не мала можливості, однак причин такої неможливості суду не вказала, а також якими поважними є ці причини та чи пов`язані вони з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1268 ЦК України - спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця, однак таких доказів суду не надано, а відповідно до листа приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу І.В. Глущенко від 03.12.2020 за №108/01-16 вказано, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, те що позивач не звертався із позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, а визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, однак таких причин суду не вказано також, суд вважає, що вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України .

На підставі наведеного, керуючись ст. 265-268, 280-289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шамотайло О.В.