Єдиний унікальний номер 235/720/20
Номер провадження 22-ц/804/911/21
Єдиний унікальний номер 235/720/20 Головуючий у 1 інстанції Клікунова А.С.
Номер провадження 22-ц/804/911/21 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Корчистої О.І., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 235/720/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, з апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2021 року у складі судді Клікунової А.С., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» грошову суму у розмірі 90000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначив, що з 18.11.2008 по 17.08.2016 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» Підприємство відповідача неодноразово змінювало свою назву.

Відповідно до наказу №103к від 30.06.2016 року був прийнятий на роботу за переводом з ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» - прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею.

Звільнений 17.08.2016 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємствах вугільної промисловості став причиною виникнення та розвитку у ОСОБА_1 професійних захворювань.

22.05.2019 року був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, який затверджено 27.05.2019 року першим заступником начальника головного управління Держпраці у Донецькій області Дроздом С.В., яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ стадії, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) захворювання професійні, встановлені вперше.

03.07.2019 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з 26.06.2019 року безстроково: 40% - хронічна попереково-крижова радикулопатія; 25% - хронічний бронхіт. Рекомендовані «Д» невролога, пульмонолога. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування за хронічною попереково-крижовою радикулопатією.

Постановою ВД ФСС в м. Покровську позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались.

Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив значний ступінь професійної працездатності, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Наслідки захворювання проявилися і в побуті, оскільки через хронічні захворювання позивач не в змозі належним чином виконувати тривалу роботу по дому. Його мати ОСОБА_2 , 1941 року народження є людиною похилого віку, потребує турботи та уваги саме від позивача, але через стан свого здоров`я він не в змозі в повній мірі їх надавати. Внаслідок вказаного, позивач відчуває свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків в родині та з оточуючими (а.с. 1-4).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання) грошову суму в розмірі 45 000 гривень з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднесено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем ТОВ «Шахтобудівельна компанія» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовну заяву та стягнути з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4723 грн. в іншій частині позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що задовольняючі позовні вимоги, судом першої інстанції встановлено, що позивач працював на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 01.07.2016 р. по 17.08.2016 р., однак залишено поза увагою той, факт, що на підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи в підземних умовах, що підтверджується копією трудової книжки, наявної в матеріалах справи та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.05.2019 року. Позивач сам в позовній заяві зазначав, що тривалий час постійно працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: 26 років 02 місяці 27 днів. З підприємством відповідача перебував у трудових відносинах лише 21 день (у липні 2016 року 13 днів, у серпні 2016 року 8 днів). Головною ознакою професійного захворювання є тривалість роботи під впливом шкідливих факторів, протягом тривалого часу, тобто захворювання ОСОБА_1 розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Шахтобудівельна компанія». За короткий строк роботи на підприємстві відповідача, отримати позивачем професійну хворобу саме на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» неможливо.

Зазначають, що обставини щодо перебування позивача на лікуванні з 1995 року підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак, при цьому продовжував працювати в умовах шкідливих факторів до 17.08.2016 року, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 ЗУ «Про охорону праці».

Вважають, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові.

На думку відповідача, сума відшкодування відповідачем позивачу пропорційно часу перебування його у шкідливих умовах складає 90 000 грн. х 0,003 = 270 грн. Однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважають, що в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 р. 4723 грн., оскільки розмір відшкодування має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення.

Зазначають, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що згідно із висновком МСЕК, позивачу встановлено 3 групу інвалідності, яка у відповідності до «Положення про порядок , умови та критерії встановлення інвалідності», затверджена Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.09 року, встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, зумовлених захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Інваліди ІІІ групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія», з 01.07.2016 року на посаді механіка підземної дільниці з повним робочим днем на підземній роботі, 17.08.2016 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. (відомості підтверджено копією трудової книжки НОМЕР_1 , а.с. 8-14).

За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці ім. Кундієва Національної академії медичних наук України» складено медичний висновок № 6/143 від 20.02.2019 року про наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання: хронічна попереково крижкова радикулопатія L5S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) захворювання професійні, встановлені вперше.

При цьому, в якості обґрунтування встановлення професійної категорії захворювань в даному медичному висновку зазначено: клініко-діагностичні дані, динаміка захворювання, умови праці, надані в інформаційній довідці ОСОБА_1 №17 від 17.01.2019 року, де вказано, що хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу), параметри яких перевищували допустимі величини, пилу, концентрації якого перевищували ГДК, профмаршрут. (а.с. 24).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за Формою П-4, складеного 22.05.2019 року комісією з залученням лікаря з гігієни праці відділу гігієни праці управління за питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області, завідувача сектору профілактики страхових випадків страховий експерт з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, заступника гендиректора керівника служби охорони праці, голови первинної профспілкової організації ТОВ «Шахтобудівельна компанія», голови Донецької шахтобудівельної територіальної профспілкової організації, заступника головного лікаря КНП Покровського центру первинної медико санітарної допомоги у позивача ОСОБА_1 виникли в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, обумовлених впливом шкідливих факторів фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу, пил. Згідно лабораторно інструментальних досліджень важкість праці: фізичне динамічне навантаження за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба - фактична величина 148,9 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження за участю м`язів рук та плечового поясу фактична величина 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг.

Робоча поза: перебування у нахиленому положенні до 30 град. фактичне значення 30% зміни при нормативному значені 25% нахили корпусу (кількість за зміну) фактична величина 175 при нормативному значенні 100.

Пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину кремнію від 10% до 70% - фактична величина 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2мг/м3). Тривалість дії упродовж зміни 95,5%.

Відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердж. Наказом МОЗ № 248 від 08.04.2014 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 472/25249 від 06.05.2014 р.) умови праці ОСОБА_1 : за концентрацією пилу до 3 класу 4 ступеню, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню, по важкості праці до 3 класу 2 ступеню, по напруженості праці до 3 класу 2 ступеню, по вібрації до 3 класу 1 ступеню, по мікроклімату до 2 (допустимого) класу;

Діагноз, який встановлено позивачу згідно з Міжнародною класифікацією МХК-10 хронічна попереково крижкова радикулопатія L5S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) захворювання професійні, встановлені вперше. ІХС: дифузний кардіосклероз (І25.1) Вазомоторний риніт.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 01-3/23 від 01.02.2019 року, підготовленої «Покровським районним центром первинної медико санітарної допомоги» - ОСОБА_1 періодично перебував на лікуванні:

З 16.05.1995 року по 25.05.1995 року амбулаторне лікування з діагнозом: люмбалгія.

З 11.12.1995 року по 21.12.1995 року амбулаторне лікування з діагнозом: міозит спини. Посттравматична невралгія сідничного нерва.

З 3.02.1997 року по 18.02.1997 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічний дискогенний радикуліт, стадія загострення.

З 24.11.1997 року по 15.12.1997 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічний попереково-крижовий радикуліт, стадія загострення.

23.03.1998 року оглянутий неврологом, діагноз: поперековий остеохондроз. Вертиброгенний синдром. Корінцевий синдром.

З 14.04.1998 року по 08.08.1998 року амбулаторне лікування з діагнозом: поперековий остеохондроз з люмбалгією.

З 09.05.1998 року по 05.06.1998 року амбулаторне лікування з діагнозом: поперековий остеохондроз з люмбалгією.

З 24.07.1998 року по 19.08.1998 року амбулаторне лікування з діагнозом: остеохондроз. Вертиброгенний синдром. Люмбоішалгія.

З 18.12.1998 року по 23.12.1998 року амбулаторне лікування з діагнозом: ГРВІ.

З 25.02.1999 року по 01.03.1999 року амбулаторне лікування з діагнозом: поперековий остеохондроз, загострення. Правобічна люмбоішалгія.

Протягом 1999-2000 року неодноразово, а саме з 02.03.1999 року по 15.03.1999 року, з 16.03.1999 року по 20.03.1999 року, з 19.07.1999 року по 20.08.1999 року, з 03.08.1999 року по 21.08.1999 року, з 14.01.2000 року по 28.01.2000 року, з 14.09.2000 року по 25.02.2000 року, з 25.11.2002 року по 30.12.2002 року лікувався в ДСП через захворювання на остеохондроз поперекового відділу хребта з вертеброгенним синдромом.

З 25.12.2004 року по 30.12.2004 року амбулаторно лікувався з діагнозом : ГРВІ.

З 03.07.2007 року по 12.07.2007 року амбулаторно лікувався з діагнозом: поперековий остеохондроз хребта з больовим та корінцевим синдромом.

З 1.11.2011 року по 02.11.2011 року амбулаторно лікувався з діагнозом: хронічний вертиброгенний радикуліт в стадії загострення з больовим, м`язово - тонічним та корінцевим синдромами, суп. діагноз: остеохондроз, спондильоз L-S відділа, протрузії дисків L2-S1 з секвестр.звуженням хребтового каналу.

3 03.11.2011 року по 14.11.2011 року амбулаторно лікувався з діагнозом: хронічний вертеброгенний радикуліт в стадії загострення з больовим, м`язово тонічним та корінцевим синдромами.

З 11.09.2015 року по 23.09.2015 року амбулаторне лікування з діагнозом: гострий бронхіт, затяжна течія.

З 10.02.2016 року по 19.02.2016 року, з 13.12.2016 року по 22.12.2016 року, з 02.07.2017 року по 12.07.2017 року стаціонарне лікування в терапевтичному відділенні КЛПУ «Родинська міська лікарня» з діагнозом: ХОЗЛ ІІ ст. в стадії загострення. ЛН ІІ.

З 10.10.2017 року по 26.10.2017 року лікування в ДСА С ЦПМС Д з діагнозом: хронічний вертиброгенний попереково-крижовий радикуліт, спондильоз п/крижового відділу хребта з протрузією дисків з больовим, м/тонічним синдромом в стадії загострення.

16.01.2018 року огляд терапевта, діагноз: хронічний бронхіт, стадія загострення. Пневмоконіоз?

З 15.03.2018 року по 28.03.2018 року лікування в інфекційному відділенні з діагнозом: хронічний бронхіт, стадія загострення, ЛН І-ІІ ст.

З 12.09.2018 року по 21.09.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЛПУ Родинська міська лікарня з діагнозом: хронічний бронхіт, стадія загострення, ЛН І-ІІ ст. суп. Хронічний попереково-крижовий радикуліт.

З 10.12.2018 року по 19.12.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЛПУ Родинська міська лікарня з діагнозом: ХОЗЛ ІІ ст. стадія загострення, ЕЛ ЛН І-ІІ ст. (а.с. 21-22)

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 153 від 25.02.2019 року, підготовленої клінікою професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці ім. Кундієва Національної академії медичних наук України» - ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в установі з 08.02.2019 року по 25.02.2019 року з діагнозом хронічна попереково крижкова радикулопатія L5S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) захворювання професійні, встановлені вперше. (а.с. 23).

03 липня 2019 року ОСОБА_1 оглянутий в Обласній профпатологічній медико-соціальній експертній комісії м. Краматорськ та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням первинно 65 % з 26.06.2019 року довічно 40% - за діагнозом хронічна попереково крижкова радікулопатія; 25 % - за діагнозом хронічний бронхіт, встановлена 3 група інвалідності, що підтверджується довідками серійний номер 12ААБ № 06286, серія 12ААА № 086189 (а.с. 15, 16).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ушкодження здоров`я та втрати професійної працездатності позивачу завдано моральну шкоду, обов`язок по відшкодування якої, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та положень Кодексу Законів про Працю України, покладено саме на відповідача як на роботодавця. Визначаючі розмір відшкодування суд з урахуванням обставин справи та принципу розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 45000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Натомість, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у заподіянні шкоди, оскільки відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виписку із амбулаторної карти, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією та виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності, відповідно до яких позивачу довічно встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності - 65 відсотків.

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 20.02.2019 №6/143 на ім`я позивача в якості обґрунтування встановлення професійної категорії захворювань зазначено: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, умови праці, надані в інформаційній довідці про умови праці ОСОБА_1 №17 від 17.01.2019 року, де вказано, що хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу), параметри яких перевищували допустимі величини, пилу, концентрації якого перевищували ГДК, профмаршрут.

Отже, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, безпідставні і не ґрунтуються на законі, який не передбачає обов`язковість висновків МСЕК в даному випадку. Сам факт ушкодження здоров`я свідчить про заподіяння моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про порушення позивачем вимог законодавства з охорони праці не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано доказів таких порушень. Крім того, зазначене не спростовує наявність на підприємстві відповідача небезпечних для здоров`я умов праці.

Стосовно доводів апеляційної скарги про незгоду Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» з визначеним судом першої інстанції розміром компенсації, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 , визначений судом у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних потерпілому моральних і фізичних страждань, з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості; роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі у тому числі: характер та ступень втрати працездатності, яка встановлена позивачу безстроково, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахування встановлення групи інвалідності, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, судом враховані всі надані сторонами докази і їм дана належна оцінка. Суд першої інстанції, з урахуванням усіх обставин, зокрема періоду роботи позивача на підприємстві відповідача, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 45000 гривень є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.

Судді: