П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021року м. Київ

Справа №755/5300/21

Провадження № 22-ц/824/12756/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 20 жовтня 2021 року

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального

округу Іващенко Наталія Володимирівна

треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

яка діє в інтересах малолтіньої

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою малолітньої ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 , подану адвокатом Старовойтовою Дариною Андріївною, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, від 01 липня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

25 червня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити вищевказаний позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовувала тим, що дана квартира є предметом спору даної справи, і ОСОБА_4 не приховуючи, заявляє, що має намір відчужити дану квартиру, що призведе до унеможливлення захисту прав на дану квартиру.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішення суду у справі № 755/5300/21.

Непогоджуючись з ухвалою суду, представник малолітньої ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 - адвокат Старовойтова Д.А. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про забезпечення позову, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначає, що підстави для забезпечення позову встановлені ст. 149 ЦПК України. Жодного висновку про існування хоча б однієї із наведених у зазначеній статті обставин, за наявності яких можливе забезпечення позову, оскаржувана ухвала не містить.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат Тригуб А.Ю. та представник ПН КМНО ОСОБА_5 адвокат Мельничук І.В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Філін Е.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

25 червня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити вищевказаний позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтовувала тим, що дана квартира на підставі рішення суду апеляційної інстанції від 12 листопада 2020 року малолітня ОСОБА_4 в особі законного представника матері - ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., з метою реєстрації на себе права власності на нерухоме майно, та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 .

29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається з інформаційної довідки № 240584937 підставою для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 були наступні документи: рішення суду, серія та номер: 372/4004/15-ц, виданий 04.02.2020, видавник: Обухівський районний суд Київської області; договір купівлі-продажу, серія та номер: 18-671, виданий 25.03.1996, видавник: ОСОБА_6 , дублікат видано ОСОБА_7 , державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, 22 липня 2013 року за реєстровим №8-1696; рішення суду, серія та номер: 372/4004/15-ц, виданий 12.11.2020, видавник: Київський апеляційний суд.

Одразу після складення повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 перереєструвала на себе право власності на спадкове майно. Дані обставини свідчать про перереєстрацію права власності всупереч положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зв`язку з чим було подано позовну заяву.

11 грудня 2020 року, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, в якій просила оскаржені судові рішення скасувати, ухваливши при цьому нове рішення про задоволення вимог первісного позову та відмову в задоволенні вимог зустрічного позову.

Постановою Касаційного цивільного суду у справі №372/4004/15 про поділ чайна касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року змінено, викладено абзаци перший-третій резолютивної частини рішення суду першої інстанції в наступній редакції:

«У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_8 , правонаступником якого у розглядуваній справі (процесуальним правонаступником) є ОСОБА_4 задоволено.»

Визнано, що спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, суд звернув окрему увагу та наголосив що ухваливши оскаржувану постанову, апеляційний суд належним чином не обґрунтував вихід за межі апеляційної скарги та не врахував, що рішення суду першої інстанції ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржувалось, а визнання судовим рішенням в справі про поділ майна подружжя права власності на спірне майно безпосередньо за ОСОБА_4 призведе до вирішення спору між спадкоємцями ОСОБА_8 , який у розглядуваній справі не розглядався та не вирішувався.

За обставин розглядуваної справи, встановивши, що ОСОБА_8 , помер, а вимоги щодо вирішення спадкового спору у розглядуваній справі не заявлялись та не вирішувались, суди мали констатувати, що спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_8 , а не визнавати за ним або за одним із його спадкоємців право власності на це майно. Таким чином резолютивна частина рішення суду першої інстанції дійсно підлягала зміні, однак не у спосіб обраний апеляційним судом.

При цьому питання оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8 , виходить за межі розглядуваної справи та може бути вирішено у встановленому законом нотаріальному порядку, а у разі спору - в суді.

Таким чином, Верховний суд чітко вказав, що визнання права власності на спірне майно за ОСОБА_4 - є помилковим, оскільки вказане питання має вирішуватись у порядку спадкування, а у разі виникнення спору - у суді. Проте, зважаючи на значний обсяг спірного майна, ОСОБА_4 в особі її законного представника - ОСОБА_3 вжили незаконних дій для реєстрації права власності на майно за ОСОБА_4 .

Тому, з метою уникнення поділу між спадкоємцями спадкового майна, існують обгрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_4 можуть вчинятися дії на приховання або продаж майна, його відчуження в інший спосіб третім особам тощо.

Вказане абсолютно точно підтверджується заявою ОСОБА_4 , що перебуває в матеріалах цивільної справи №372/4004/15.

Так, 22.02.2021 р. через канцелярію Касаційного цивільного суду надійшла заява представника ОСОБА_4 де ОСОБА_4 зазначає що у зв`язку із переходом до ОСОБА_4 права на спадщину, а відповідно, і права власності на майно, яке належало ОСОБА_8 на ній лежить тягар утримання цього майна, що потребує значних затрат. З урахуванням віку ОСОБА_4 , якій виповнилося лише 8 років, самостійних джерел доходів вона не має, відтак утримання майна може здійснюватись або за рахунок доходів від нього, або за рахунок коштів, отриманих від відчуження частки майна.

Відповідно до вказаного ОСОБА_4 просила прискорити розгляд справи у суді касаційної інстанції для можливості відчуження його, що є безпосереднім порушенням прав інших спадкоємців, за умови, що таке майно очевидно малолітній ОСОБА_4 не належить, що чому акцентував увагу Верховний суд у постанові від 02.06.2021 р.

Відтак вважає, що необхідно вжити заходів забезпечення позову у даній справі, оскільки ОСОБА_4 не приховуючи, заявляє, що має намір відчужити майно, яке вдалось зареєструвати на особу у зв`язку із вжиттям незаконних дій приватним нотаріусом КМНО Іващвнко Н.В.

Так як у зв`язку із розглядом вказаної справи існує об`єктивна можливість у скасуванні записів про державну реєстрацію майна за ОСОБА_4 - немає сумнівів, що особа відчужить спірне майно, для привласнення коштів та унеможливлення захисту прав інших спадкоємців.

У зв`язку із вказаним необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру під АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), а невжиття заходів забезпечення позову у справі № 755/5300/21 призведе до обмеження прав позивача на ефективний судовий захист та унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішення суду у справі № 755/5300/21.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, та задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 (законний представник ОСОБА_9 , а тому суд вважав за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову з метою запобігання відчуження майна та ускладнення судового розгляду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, внесений 29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В.: номер запису 39971542.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 посилалася на те, що оскільки згідно з приписами чинного законодавства законний представник малолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 наділений правом повного й безперешкодного вільного розпорядження вказаним майном, зможе здійснити відчуження спірного майна на користь третіх осіб.

На підтвердження зазначених обставин, ОСОБА_1 надано копію заяви законного представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , адресовану на адресу Верховного суду при розгляді іншої справи, з якого вбачається, що остання має намір відчужити спірне майно. (том 1, а.с. 227-228)

Викладені обставини, ураховуючи положення ст. 149 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки предметом даного спору є, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності нерухомого майна, яке може бути відчужене іншим особам до вирішення справи по суті, що утруднить чи зробить неможливим виконання майбутнього судового рішення, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про необхідність забезпечення позову.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до відповідача свідчить про наявність спору між сторонами, а оскільки предметом спору є нерухоме майно, заходи забезпечення позову обраний позивачем є співмірними з заявленими вимогами.

Накладення арешту на нерухоме майно не обмежує право власника на користування ним, в тому числі здавати таке майно в оренду чи використовувати його іншим чином, а лише тимчасово, на час розгляду справи, обмежує його у праві розпорядження майном.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено належних доказів та обставин, з якими суд першої інстанції пов`язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, відхиляються колегією суддів, оскільки ухвала є обґрунтованою та мотивованою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвали - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 , подану адвокатом Старовойтовою Дариною Андріївною - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна