ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/1820/20
Провадження № 22-ц/4820/615/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Філіпчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова до ОСОБА_1 про стягнення вартості навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 лютого 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова (далі Університет) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання.

Університет зазначив, що 15 жовтня 2013 року сторони уклали угоду про підготовку лікаря №214, за умовами якої ОСОБА_2 зобов`язалася після закінчення вищого навчального закладу прибути за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання. ОСОБА_1 відмовилася від розподілу та отримання направлення на роботу, не виконала свої зобов`язання і не відпрацювала за місцем направлення три роки, тому вона повинна відшкодувати позивачеві завдані збитки.

За таких обставин Університет просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 229 821 грн 87 коп. в рахунок відшкодування витрат на навчання, які складаються з 184 708 грн 63 коп. основного боргу, 38 419 грн 40 коп. інфляційних нарахувань і 6 693 грн 84 коп. 3% річних від простроченої суми.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 лютого 2021року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Університету 229 821 грн 87 коп. відшкодування витрат на навчання та 2 970 грн 75 коп. судового збору.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за угодою про підготовку лікаря та не відпрацювала за направленням три роки, внаслідок чого вона має відшкодувати позивачеві витрати на навчання з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що після закінчення закладу вищої освіти ОСОБА_1 приступила до навчання в інтернатурі та не порушила угоду про підготовку лікаря, тому відсутні правові підстави для стягнення з неї грошових коштів. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Університет не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, і не застосував закон (ст.ст. 530, 612 ЦК України) та неправильно витлумачив норми ст.ст. 526, 610 ЦК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 навчалася в Університеті на медичному факультеті №1 за спеціальністю «Лікувальна справа».

15 жовтня 2013 року Університет і ОСОБА_2 уклали угоду про підготовку лікаря №214, за умовами якої Університет узяв на себе зобов`язання забезпечити відповідачці якісну теоретичну і практичну підготовку спеціаліста з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, а після закінчення навчання та одержання нею відповідної кваліфікації забезпечити місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства. У свою чергу, ОСОБА_2 зобов`язалася: виконувати Правила трудового розпорядку Університету, закони України; оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності лікаря; прибути після закінчення вищого закладу освіти та інтернатури на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку за цінами на момент припинення угоди.

Наказом ректора Університету №337 від 27 червня 2019 року ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію лікаря з видачею диплома за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст».

Витрати на навчання ОСОБА_2 в Університеті склали 184 708 грн 63 коп.

Міністерство охорони здоров`я України листом №08.1-35/Р-9567/8468-зв від 25 липня 2019 року погодило проходження ОСОБА_2 очної частини інтернатури за спеціальністю «Неврологія» в Університеті, заочної на базі клініки Університету на договірних умовах.

31 липня 2019 року Університет і ОСОБА_2 уклали договір №209/19 про навчання в інтернатурі (очно-заочний цикл), за умовами якого Університет зобов`язався організувати та здійснити навчання ОСОБА_2 в інтернатурі за спеціальністю «Неврологія» за навчальним планом і програмою на строк 17 місяців (до 31 січня 2021 року), а та оплатити освітню послугу в сумі 39 090 грн.

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Із положень ст. 629 ЦК України слідує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України 5 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту» освітня послуга комплекс визначених законодавством, освітньою програмою та/або договором дій суб`єкта освітньої діяльності, що мають визначену вартість та спрямовані на досягнення здобувачем освіти очікуваних результатів навчання.

За змістом ст. 61 Закону України від 1 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» до осіб, які навчаються у закладах вищої освіти належать здобувачі вищої освіти, в тому числі студенти особи, зараховані до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, а також інші особи, які навчаються у закладах вищої освіти, до яких віднесені лікарі-інтерни, тобто особи, які мають ступінь магістра медичного спрямування, виконують програму підготовки в інтернатурі за відповідною спеціальністю під керівництвом лікаря закладу охорони здоров`я та закріпленого за ним викладача кафедри закладу вищої освіти, що здійснює підготовку лікарів-інтернів, та беруть участь у наданні всіх видів медичної допомоги, передбачених вимогами освітньо-кваліфікаційної характеристики.

Як передбачено п.п. 1.1, 1.4, 2.1 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 вересня 1996 року №291, спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та медичних факультетів університетів і закладів медичної (форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора) спеціаліста певного фаху.

Інтернатура проводиться в очно-заочній формі навчання на кафедрах медичних (фармацевтичних) вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів і закладів медичної (фармацевтичної) післядипломної освіти (надалі вищих закладів освіти) та стажування в базових установах і закладах охорони здоров`я.

В інтернатуру зараховуються випускники медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів після складання державних іспитів та присвоєння кваліфікації лікаря (провізора) і отримання диплому з певної лікарської (провізорської) спеціальності.

Указом Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів , у тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів за державним замовленням. Особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Відповідно до п.п. 2, 3, 6, 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 року за №246/2686), студенти державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, які закінчили повний курс навчання і склали державні іспити, вважаються випускниками.

Випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора) спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить.

Випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки.

Випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать.

Зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору, зокрема, в установлений у договорі строк (термін).

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

За своєю природою договір про надання послуг є двостороннім і консенсуальним, цей договір може бути як оплатним, так і безоплатним. За оплатним договором замовник повинен оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, встановлені договором.

Суб`єкт освітньої діяльності надає фізичним особам освітні послуги для здобуття ними освіти, тобто очікуваних результатів навчання. Якщо освітні послуги надаються здобувачам освіти за рахунок державних коштів і на підставі відповідних угод, укладених останніми з вищими навчальними закладами, то випускники зобов`язані після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі господарства не менше ніж три роки. У разі відмови від такого відпрацювання випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Інтернатура є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх медичних факультетів вищих закладів освіти, після закінчення якої випускникам присвоюється кваліфікація лікаря спеціаліста певного фаху. Саме після закінчення інтернатури випускник державного вищого медичного закладу освіти, який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 навчалася в Університеті за рахунок державних коштів. За умовами укладеної сторонами угоди про підготовку лікаря ОСОБА_1 зобов`язалася прибути на місце направлення та відпрацювати три роки після закінчення навчального закладу та інтернатури. Наразі, ОСОБА_1 не закінчила навчання в інтернатурі та не здобула певної фахової кваліфікації.

Отже, строк виконання зобов`язання ОСОБА_1 за договором про підготовку лікаря не настав, а тому позов Університету є передчасним і не підлягає задоволенню.

Оскільки ОСОБА_1 не прострочила виконання зобов`язання за договором, то вимоги ОСОБА_3 про стягнення з неї інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми є безпідставними.

Посилання Університету на обґрунтованість позову суперечать фактичним обставинам справи.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні позову суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не дотримався вимог матеріального закону та зробив помилкові висновки про обґрунтованість позову, внаслідок чого його рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

В позові Університету слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В позові Університету відмовлено, внаслідок чого понесені ним судові витрати зі сплати судового збору не відшкодовуються.

Водночас, із Університету на користь ОСОБА_1 слід стягнути 5 170 грн 99 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.

В позові Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова відмовити.

Стягнути з Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова (місцезнаходження 21018, місто Вінниця, вулиця Пирогова, 56; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02010669) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 5 170 гривень 99 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 травня 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.М. Костенко

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Березюк О.Г.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 59