Справа № 749/205/21
Номер провадження 2/749/103/21
"28" квітня 2021 р. м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді - Шаповал З.О.
з участю секретаря Мирошниченко А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ цивільну справу №749/205/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Сновської міської рада Корюківського району Чернігівської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-
23.03.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Сновської міської рада Корюківського району Чернігівської області, в якому просять:
Позивачі своєчасно прийняли спадщину та мали намір отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, проте нотаріус оглянувши представлені правовстанавлюючі документи на згадані земельні ділянки виявив, що в Державних актах маються виправлення тоді як відповідно до діючого на той час законодавства при заповненні державних актів на право власності на землю заборонялося будь яке виправлення у державних актах. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. оскільки в позасудовому порядку позивачі позбавлені можливості оформити спадкові права в силу винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій.
Позивачі у судовому засіданні відсутні, в позовній заяві просять справу розглянути без їх участі.
Представник відповідача Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином. До суду надано клопотання зі змісту якого вбачається, що представник міської ради просить справу розглянути без участі їх представника, проти позову не заперечує.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (а.с.22), який був чоловіком ОСОБА_3 (а.с.24).
Подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками позивачів (а.с.19,20, 21).
Померлий 31 березня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт за змістом якого заповів позивачам все своє майно (а.с.12).
Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру №62934475 від 17.12.2020 року спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилась.
Позивачі, на яких спадкодавцем складено заповіт не подали протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців) заяву про прийняття спадщини після смерті батька та не були з ним зареєстровані на день його смерті, а тому вважаються такими, що відмовились від прийняття спадщини після смерті батька, що за законом, що за заповітом.
Проте, згідно довідки Сновського старостинського округу Сновської міської ради, на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті була зареєстрована його дружина ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації.
Отже, ОСОБА_3 будучи спадкоємцем першої черги за законом та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (день смерті чоловіка) протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців), не заявила про відмову від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачів ОСОБА_3 (а.с.18).
Встановлено, що 10.07.2017 державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П., була заведена спадкова справа за №170/2017 з якої вбачається, що жодні інші особи (крім позивачів) із заявами про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до державного нотаріуса не звертались.
З вказаної спадкової справи вбачається, що 10.07.2017 року позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с.2,3 спадкової справи).
17.12.2020 року позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на належне спадкодавцю майно, земельні ділянки (а.с.8, 9).
Проте, державним нотаріусом Сновської районної державної нотаріальної контори Васильченко Т.П., 18.02.2021 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку З мотивів постанови вбачається, постанова прийнята у зв`язку з виправленням у державному акті тоді як відповідно до діючого на той час законодавства при заповненні державних актів на право власності на землю заборонялося будь яке виправлення у державному акті.
Згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди ) та договорів оренди землі ( коли було видано вищевказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку ) заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство " Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах " та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з
використанням комп`ютерної техніки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У справі встановлено, що внаслідок виправлення в правовстановлюючому документі на спірну земельну ділянку, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивачі позбавлений можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за законом.
Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК).
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також набуває право власності у порядку спадкування.
Позивачі є спадкоємцями майна померлої матері в силу ст. 1261 ЦК України, як спадкоємці першої черги за законом.
Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов.
Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Як вбачається з матеріалів справи позивачами пред`явлено дві позовні вимоги майнового характеру на загальну суму 171 315, 43 грн, а тому кожен з позивачів претендує на земельні ділянки в сукупній вартості 85 657, 71 грн, а тому при зверненні до суду кожен з позивачів повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову (на який кожен претендує), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином кожен з позивачів повинен був сплатити при зверненні до суду 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день звернення становило 908,00 грн.
Проте, кожним позивачем сплачено 1 відсоток ціни позову, що становить 1713, 15 грн., а тому судовий збір в сумі 805,15 грн., сплачений кожним позивачем в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому є переплаченим.
Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду, що становить 454 грн., слід повернути кожному позивачу з державного бюджету.
На підставі наведеного та керуючись ст.. ст..1225, 1297, 1218, 392, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», та ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 258, 259,265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканці АДРЕСА_2 ,) з державного бюджету України 50% судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду, що становить 454 грн.
Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт НОМЕР_3 , мешканцю АДРЕСА_3 ) з державного бюджету України 50% судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду, що становить 454 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду або через Щорський районний суд Чернігівської області.
Суддя З.О.Шаповал