ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/514/21

провадження № 22-ц/4809/809/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Авраменка О.В. від 10 лютого 2021 року у справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та визнання квартири особистою власністю,-

встановив:

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2021 задоволено заяву представника ОСОБА_2 адвоката Гулого Андрія Васильовича про забезпечення зустрічного позову в даній справі.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 без дозволу ОСОБА_2 здійснила відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому поділ майна в даному випадку може бути реалізовано через виплату грошової компенсації вартості частки квартири та виконання рішення в цій частині можливе за рахунок майна боржника. Крім того, нещодавно в мережі Інтернет з`явилося оголошення про продаж квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 . Такі дії ОСОБА_1 , на думку заявника, вказують на те, що вона позбувається майна з метою ухилення від виконання грошових зобов`язань.

Оскарженою ухвалою вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на:

- квартиру, загальною площею 31,3 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 15 жовтня 2004 року;

- 1/2 частку нежитлового приміщення №447, площею 8,0 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 23 січня 2020 року.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, якою просила її скасувати та відмовити у визнанні особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_4 . При цьому послалась на те, що відповідач не надав суду докази про розміщення оголошення про відчуження квартири АДРЕСА_5 . Тобто, не обґрунтував загрозу створення перешкод в подальшому при виконанні рішення суду. Крім того, на думку позивача, заявником завищена оцінка спірного майна, що порушує принцип співмірності.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільної сумісної власності. В позовній заяві позивач просить встановити факт проживання сторін в період з 01 січня 2004 року по 02 серпня 2020 року однією сім`єю без шлюбу, припинити право власності відповідача на нерухоме майно, визнати об`єктом спільної сумісної власності сторін нерухоме майно та здійснити поділ нерухомого майна.

До пред`явлення позову, на підставі заяви позивача, вжито заходи забезпечення позову та ухвалою суду від 17 вересня 2020 року накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_6 ; нежитлове приміщення загальною площею 112,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ; квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_8 , що належать на праві власності відповідачу.

01 лютого 2021 року відповідачем ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення коштів та про визнання квартири особистою власністю, в якому ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в розмірі 1 420 000,00 грн. в рахунок компенсації 1/2 частки ринкової вартості квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю сторін та 06 серпня 2020 року була подарована ОСОБА_1 свій матері ОСОБА_4 без дозволу ОСОБА_3 . Крім того, просить визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_4 .

На забезпечення зустрічного позову подано заяву про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_5 , та на 1/2 частину нежитлового приміщення №447, площею 8,0 кв. м в багатофункціональному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Аналізуючи встановлені обставини справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Статтею 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на вказане, не має вирішального значення, чи висловлював в будь-який спосіб намір про відчуження спірного майна його власник, якщо в подальшому таке відчуження призведе до ускладнення чи неможливості своєчасного виконання рішення суду. При цьому закон не вимагає надання відповідних доказів.

Разом з тим, необхідно зважати на обставини, що порушують права та інтереси як учасників справи так і інших осіб при застосуванні заходів забезпечення позову.

Однак ОСОБА_1 на пропозицію суду не навела обґрунтувань порушення своїх прав, застосованим судом забезпеченням зустрічного позову. Аргументи щодо проживання у спірному житлі її мами суд не приймає, оскільки таке забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість користуватись даним майном як самою ОСОБА_1 так і її рідним.

Щодо не співмірності застосованих заходів забезпечення позову, колегія суддів не погоджується з апеляційною скаргою і в цій частині, оскільки предметом судового спору між сторонами є декілька об`єктів нерухомого майна, вартість яких ще належить визначити суду першої інстанції. Апеляційний суд, до ухвалення рішення по суті, не вправі давати таку оцінку.

Неспівмірність заходів забезпечення позову полягає у настанні надмірних негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

В дані справі колегія апеляційного суду такої неспівмірності не встановила.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.05.2021

Судді:

О.А. Письменний А.М. Головань О.Л.Карпенко