Справа № 564/3353/20
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Олійник П. В.
з участю секретаря Рубельського О.С.
представника позивача ОСОБА_1
свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , в якому крім нього зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_5 відповідач по справі. Відповідач ОСОБА_5 не проживає за міцем реєстрації протягом 3 років та матеріальної допомоги на утримання та обслуговування будинку не надає.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 , позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав згоду на прийняття заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки). Крім того, ОСОБА_5 попередньо скерувала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначила, що не чинить перешкод в оформлені субсидії та просить відмовити в задоволенні позову.
За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Встановлено, що позивачу ОСОБА_6 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №196847946 від 20.01.2020 року.
Відповідачка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня дружина позивача) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №1180, виданою 15.12.2020 року відділом ЦНАП Деражненської сілської ради.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачка фактично за місцем реєстрації не проживає понад 3 років, вказаним житлом не користується, витрати по оплаті комунальних послуг не несе, участі в утриманні житла не берє, з реєстрації в добровільному порядку не знімається, що позбавляє позивача права повноцінно розпоряджатися своїм майном.
Крім того, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 на протязі 3 років проживає в іншому будинку з іншим чоловіком. Факт не проживання відповідачою у вказаному будинку підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , які дали покази, що відповідачка колишня дружина позивача. Відповідач ОСОБА_5 вже 3 роки не проживає за місцем реєстрації, оскільки в її сім`я з іншим чоловіком з яким вона проживає в іншому будинку.
Суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні.
Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України член сім`ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Як зазначено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 150 ЖК України передбачене право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуватись ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд, дарувати, продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказані норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності.
Позивач просив захистити його право, як власника будинку, шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Аналізуючи зібрані у справі письмові докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не проживає у вказаному житловому будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, доказів поважності причин не проживання чи створення їй перешкод у користуванні житлом суду не надано.
Відзив проти позову не знайшли свого підтвердження, оскільки це фактично пояснення стосовно колишнього сімейного життя з позивачем.
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись 71, 72, 107, 150 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215, 224-226
ЦПК України, суд
СуддяП. В. Олійник