Провадження № 22-ц/802/577/21 Категорія: 56 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та відшкодування збитків за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову у даній справі, обгрунтовуючи вимоги такими обставинами.

У грудні 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до ОСОБА_5 з позовом про стягнення грошових коштів та відшкодування збитків.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 06.12.2012 року забезпечено позов шляхом накладення арешту в межах суми ціни позову 63961 грн на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2013 року стягнуто зі ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 39965 грн, отриманих без достатньої правової підстави, 3996 грн 50 коп. завданих збитків та 436,59 грн судового збору. Стягнуто зі ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 16002 грн, отриманих без достатньої правової підстави, 3996 грн 50 коп. завданих збитків та 203 грн 01 коп. судового збору.

На виконання вказаного рішення Луцьким міськрайонним судом видано виконавчі листи, які перебували на примусовому виконанні Другого відділу ДВС Луцького МУЮ та які закінчені в порядку п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно вказані виконавчі документи до виконання не пред`являлися.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_5 помер, а він є спадкоємцем померлого. Однак, під час оформлення спадкових прав виявилося, що на майно спадкодавця накладено арешти. У зв"язку з цим у нього є перешкоди для отримання свідоцтва про право на спадщину на майно померлого спадкодавця.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.08.2020 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 .

Заявник вказує, що при зверненні до Другого відділу ДВС міста Луцька про скасування арешту йому було повідомлено, що згідно даних АСВП Єдиного Державного реєстру виконавчих проваджень усі виконавчі провадження були закінчені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи повторно для виконання не надходили. Та роз`яснено, що арешт може бути знято за рішенням суду.

Заявник покликається на те, що строк пред`явлення до примусового виконання виконавчих листів у даній справі минув у березні 2015 року, тому заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

За викладених обставин просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2012 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин, невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування скарги посилається на те, що станом на дату розгляду даної заяви жодного відкритого виконавчого провадження стосовно ОСОБА_5 не існує, однак арешт майна триває. Зазначає, що наявність нескасованого арешту майна спадкодавця ОСОБА_5 в рамках вжитих судом заходів забезпечення позову втратила свою правову актуальність та, крім того, обмежує його право власності, зокрема в частині оформлення права власності на спадкове майно. Вказує, що задоволення поданої ним заяви є єдиним ефективним способом захисту його порушених прав. Він не знав і не міг знати про існування боргових зобов`язань свого батька, кредитори до нього не зверталися в порядку ст. 1281 ЦК України, сама доля боргових зобов`язань заявнику є невідомою, тому апелянт вважає, що висновки суду про можливість виконати судове рішення і надати відповідні докази суду є безпідставними.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції мотивована співмірністю заявлених позовних вимог з вимогами забезпечення позову, а також тим, що до теперішнього часу рішення суду не виконано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У справі, що переглядається, вимоги позивачів мають майновий характер, а саме повернення грошових коштів в розмірі 63961 грн, переданих ОСОБА_5 на виготовлення дельтаплану.

Судом встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 06.12.2012 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно в межах суми ціни позову 63961 грн, яке належить ОСОБА_5 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2013 року стягнуто зі ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 39965 грн, отриманих без достатньої правової підстави, 3996 грн 50 коп. завданих збитків та 436,59 грн судового збору. Стягнуто зі ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 16002 грн, отриманих без достатньої правової підстави, 3996 грн 50 коп. завданих збитків та 203 грн 01 коп. судового збору.

На виконання рішення суду від 06.02.2013 року Луцьким міськрайонним судом видано виконавчі листи, які перебували на виконанні Другого відділу ДВС Луцького МУЮ:

-ВП 37661925 з виконання виконавчого листа №0308/19897/12, виданого Луцьким міськрайонним судом 27.03.2013 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 20201,51 грн, яке 20.03.2014 року закінчено в порядку п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»;

-ВП 38281216 з виконання виконавчого листа №0308/19897/12, виданого Луцьким міськрайонним судом 14.05.2013 року, про стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 44397,59 грн боргу, яке 20.03.2014 року закінчено в порядку п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 13.01.2020 року.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Нормами частини 7 та 8 статті 158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову. Підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також обставини, зазначені в частині 13 статті 158 ЦПК України.

У пункті 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 (зі змінами) зазначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Матеріали справи свідчать про те, що за результатами розгляду позову у справі №0308/19897/12 ухвалено рішення суду від 06 лютого 2013 року. Вказане судове рішення не оскаржено учасниками справи в апеляційному порядку, тобто, воно є остаточним та набрало законної сили. Зі змісту судового рішення вбачається, що позов задоволено частково (а.с.37-38).

Отже, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Проте, доказів того, що судове рішення виконано добровільно або у примусовому порядку, заявником не надано.

За таких обставин, підстав для скасування заходів забезпечення позову немає, оскільки заявник не навів доказів того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування, або що рішення суду вже виконане, про що правильно зазначив суд першої інстанції в своєму судовому рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви про скасування забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді