Справа №443/2176/18
Провадження №2/443/276/21
РІШЕННЯ

іменем України

27 квітня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

за участю:

представника позивачки адвоката - Сидор Я.М

відповідача ОСОБА_2

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить встановити факт, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є двоюрідним братом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його двоюрідна сестра, ОСОБА_3 , а він є єдиним спадкоємцем п`ятої черги. Після її смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого, складається із житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Згідно довідки № 1596 від 06.12.2018 виданої Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області заповіт ОСОБА_3 не посвідчувався і вона рахувалася останнім членом колгоспного двору. Мама позивача ОСОБА_4 та мама ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , були рідними сестрами, які проживали по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 після одруження змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла ОСОБА_3 . Мама позивача, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В шестимісячний термін після смерті ОСОБА_3 25.06.2010 позивач, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Окрім того, у нього відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин між ним та спадкодавицею, ОСОБА_3 позивач звертався із запитом до органів РАЦС, згідно відповідей якого вбачаються розбіжності, а саме: в документах матері позивача ОСОБА_4 у графі «батько» і « по-батькові» вказано ім`я - ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , а в документах її сестри ОСОБА_9 батько вказаний: ОСОБА_10 , при її народженні; ОСОБА_4 , при її одруженні; ОСОБА_11 , при народженні її дочки ОСОБА_3 , та ОСОБА_12 , у свідоцтві про смерть. Однак, мама сестер ОСОБА_13 та ОСОБА_4 вказана в усіх документах- ОСОБА_19 . Що свідчить про те, що вони дійсно були рідні сестри. Встановлення даного факту породжує для позивача правові наслідки, оскільки , він зможе оформити спадщину після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_3 .

В судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сидор Я.М., яка позовні вимоги підтримала, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 є двоюрідним братом ОСОБА_3 і оскільки вона була одинокою, позивач належить до спадкоємців п`ятої черги спадкування.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав. Суду дав пояснення в якості свідка, що позивач ОСОБА_1 та спадкодавиця ОСОБА_3 були двоюрідними братом та сестрою.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Коліщук З.М. від 25.01.2019 відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Підготовче судове засідання призначено на 31.05.2019 о 09 год 45 хв.

31.05.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г .

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 27.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 12.10.2020.

Ухвалою суду від 12.10.2020 справу розглядом відкладено на 09.02.2021 у зв`язку із заявленим клопотанням позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 09.02.2021 справу розглядом відкладено на 27.04.2021, у зв`язку із заявленим клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сидор Я.М., задля збільшення розміру позовних вимог.

Розгляд справи по суті відбувся 27.04.2021 за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сидор Я.М та відповідача ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 12.01.2010 Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 69 років померла ОСОБА_3 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ) /а.с.7/.

Згідно архівної довідки виданої Центральним державним історичним архівом України, м. Львів 23.11.2020 № К-338/2 в документах архіву, фонд 201 «Греко-католицька митрополитна консисторія, м. Львів», у метричній книзі греко-католицької парафії с. Монастирець, повіт Жидачівський, Станіславського воєводства за 1889-1914 виявлено запис про народження № 82 за 1903 рік: ОСОБА_17 (з близнят) народжена та хрещена ІНФОРМАЦІЯ_5 , в АДРЕСА_2 . Батько: ОСОБА_18 та мати ОСОБА_19 ./а.с.58/

Згідно архівної довідки виданої Центральним державним історичним архівом України, м. Львів 23.11.2020 № К-338/1 в документах архіву, фонд 201 «Греко-католицька митрополитна консисторія, м. Львів», у метричній книзі греко-католицької парафії с. Монастирець, повіт Жидачів, Станіславського воєводства за 1915-1914 виявлено запис про одруження № 2 за 1937 наречений: ОСОБА_20 та наречена: ОСОБА_17 , народжена, ІНФОРМАЦІЯ_7, дочка ОСОБА_26 та ОСОБА_19 . /а.с.60/.

Згідно архівної довідки виданої Центральним державним історичним архівом України, м. Львів 23.11.2020 № К-338 в документах архіву, фонд 201 «Греко-католицька митрополитна консисторія, м. Львів», у метричній книзі греко-католицької парафії с. Монастирець, повіт Жидачів, Станіславського воєводства за 1915-1914 виявлено запис про народження № 70 за 1940 рік ОСОБА_23 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько: ОСОБА_20 , мати ОСОБА_17 , дочка ОСОБА_25 . /а.с.62/

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 89 років померла ОСОБА_4 ./а.с.8/

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області Батьками ОСОБА_4 були ОСОБА_26 та ОСОБА_19 . /а.с.8/

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 виданого 20.12.1973 Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області ОСОБА_27 та ОСОБА_4 уклали шлюб 05.10.1933.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області 20.07.199 батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_27 та ОСОБА_4 ./а.с.9/

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 виданого Монастирецькою сільською радою Журавнівського району Дрогобицької області 13.11.1956 батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_27 та ОСОБА_4 .

Відтак, вищенаведені докази свідчать про факт родинних відносин позивача ОСОБА_1 та спадкодавиці ОСОБА_3 за ступенем спорідненості двоюрідний брат та сестра.

Випискою із погосподарської книги Монастирецької сільської ради №642 від 12.06.2018 виданої Монастирецькою сільською радою, в АДРЕСА_1 , рахувалося будинковолодіння, за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та відносилось до категорії «колгоспний двір» /а.с.28/.

Згідно довідки Монастирецької сільської ради №1596 від 06.12.2018, ОСОБА_3 була постійно зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіт від ОСОБА_3 не посвідчувався, рахувалася останнім членом «колгоспного двору» /а.с.12/.

Згідно технічного паспорту від 15.02.2021 на житловий будинок АДРЕСА_1 та довідки виданої Стрийським МБТІ від 24.10.2018 № 2046 загальна площа вказаного спірного будинковолодіння становить 44,1 кв.м. (житлова 18,5 кв.м.). Рік забудови 1938.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 24060930 від 25.06.2010 приватним нотаріусом Посацькою А.О. 25.06 2010 зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 на підставі заяви ОСОБА_1 від 25.06.2010 про видачу свідоцтва про право на спадщину. /а.с.11/

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.10.2018 № 115/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлій та є спадковим майном. /а.с.10/.

Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше.

Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1265 ЦК України спадкоємцями п`ятої черги за законом є інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання що, оскільки мати позивача ОСОБА_4 та мати спадкодавиці ОСОБА_5 були рідними сестрами, а відтак позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були двоюрідними братом та сестрою. Встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є двоюрідним братом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.05.2021.

Суддя Р.Г. Равлінко