ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

23 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 2-747/11

провадження № 22-ц/818/3487/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянув у порядку підготовки до апеляційного розгляду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2013 року в складі судді Аркатової К.В.,

у с т а н о в и в :

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

На зазначене рішення суду першої інстанції ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2013 року.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 не був присутнім при проголошенні рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2013 року. Про ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції йому стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи 01 квітня 2021 року його представником.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) зроблено висновок про те, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент вчинення таких дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

За положеннями частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

ЦПК України не містить вичерпного переліку підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Матеріали справи свідчать, що рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2013 року ухвалено за відсутності відповідачів. Між тим, в провадженні суду першої інстанції дана справа перебувала з 30 березня 2011 року. ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся про розгляд даної справи, отримував судові повістки як особисто (т.2, а. с. 24, 52), так через представника за довіреністю ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 110, 203, 244, т. 2 а. с. 53,54, 71, т. 3, а.с. 50,59), подавав клопотання по відкладення її розгляду (т. 2, а. с. 124) та заперечення на апеляційну скаргу позивача на ухвалу суду першої інстанції від 06 серпня 2010 року(т.1 а.с. 170). Також, 29 грудня 2009 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_6 на представництво його інтересів у суді першої та апеляційної інстанції. Зазначений представник 09 грудня 2013 року отримала копію рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2013 року( т. 3, обкладинка справи).

Також, судова колегія враховує пояснення правонаступника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт», відповідно до яких в межах виконавчого поводження з ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості 22 грудні 2018 року, 17 квітня 2018 року, 06 червня 2018 року, 09 липня 2018 року, 26 липня 2018 року, 30 січня 2019 року, 05 березня 2019 року, 26 березня 2019 року, 10 лютого 2020 року стягнуто суму в загальному розмірі 86000,89 грн.

Оскільки ОСОБА_1 був належним повідомленим про розгляд справи, його представник отримав рішення суду першої інстанції у грудні 2013 року, проте з апеляційною скаргою він звернувся лише 08 квітня 2021 року, тобто після спливу семи років з дня ухвалення судового рішення, заявником не наведено винятків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, за яких такий строк може бути поновлений, правові підстави для відкриття апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина