Справа №295/2707/21
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

26.04.2021 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Стрілецька О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Бондарчук Наталія Володимирівна про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання майна особистою власністю, виділення частки майна, визнання позивачів спадкоємцями майна, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступне нерухоме та рухоме майно:

двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

чотирикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати особистою власністю ОСОБА_4 легковий автомобіль Volkswagen Touareg 3.0, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

виділити частку ОСОБА_4 у спільній сумісній власності подружжя:

1/2 (одну другу ідеальної частки) чотирикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

1/2 (одну другу ідеальної частки) двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є батьками ОСОБА_4 , спадкоємцями першої черги на спадкове майно частки ОСОБА_4 у спільній сумісній власності подружжя:

1/2 (однієї другої ідеальної частки) чотирикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

1/2 (однієї другої ідеальної частки) двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є батьками ОСОБА_4 , спадкоємцями першої черги на особисте спадкове майно ОСОБА_4 легковий автомобіля Volkswagen Touareg 3.0, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування на:

3/16 (три шістнадцятих ідеальної частки) чотирикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

3/16 (три шістнадцятих ідеальної частки) двокімнатної квартири, яка знаходится за адресою: АДРЕСА_4 ;

1/2 (одну другу ідеальної частки) легкового автомобіля Volkswagen Touareg 3.0, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування на:

3/16 (три шістнадцятих ідеальної частки) чотирикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

3/16 (три шістнадцятих ідеальної частки) двокімнатної квартири, яка знаходится за адресою: АДРЕСА_4 ;

1/2 (одну другу ідеальної частки) легкового автомобіля Volkswagen Touareg 3.0, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову, в якій просять накласти арешт на: чотирьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; двокімнатну квартиру, яка знаходится за адресою: АДРЕСА_4 ; автомобіль марки Volkswagen Touareg 3.0, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Мотивуючи заявлені вимоги щодо забезпечення позову заявники посилається на те, що спірні квартири та ѕ частини автомобіля зареєстровані за відповідачем, оригінали правовстановлюючих документів також знаходяться у відповідача. Заявники вважають, що в подальшому ОСОБА_3 буде вимагати від них передати їй в повне користування та володіння транспортний засіб. З огляду на викладене, на думку заявників, відповідач може безперешкодно відчужити вказане спірне майно, шляхом укладення будь-якого правочину з третьою особою.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи згідно з приписами ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

За правилами ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Стаття 150 ЦПК України визначає, що позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі №183/5864/17-ц.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, слідчий суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Обгрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявники посилаються на те, що відповідач ОСОБА_3 може безперешкодно відчужити вказане спірне майно шляхом укладення будь-якого правочину з третьою особою

Як вбачається зі змісту заяви, позивачі стверджують, що в подальшому відповідач може відчужити спірне майно третім особам, однак жодних доказів того, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на відчуження спірного майна, до заяви про забезпечення позову не надано, як і не надано інших доказів, які підтверджують наявність фактичних обставин, з якими заявники пов`язують потребу в застосуванні заходів забезпечення позову, тобто вчинення відповідачем конкретних дій, направлених на ухилення від виконання рішення суду, яке можливо буде ухвалено у справі. Заявниками в заяві про забезпечення позову не мотивовано і аргументовано, з яких міркувань вони виходять, що дає їм підстави вважати, що відповідач може вчинити дії, спрямовані на укладення правочину щодо відчуження майна.

В той же час, позивачем до позовної заяви не надано докази, які підтверджують, що майно, на яке вони просять накласти арешт, належить саме відповідачеві.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявники не надали докази, які підтверджують, що майно, на яке вони просять накласти арешт, належить відповідачеві; не довели, що існують обставини, які свідчать про вжиття відповідачем реальних заходів, направлених на відчуження спірного майна на користь третіх осіб з метою уникнення виконання рішення суду, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову; наведене в заяві обгрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову суд визнає недостатнім, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 258, 260, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Стрілецька