Справа № 236/5208/19
Провадження № 2/236/8/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Бєлоусова А.Є.,

за участю: секретарів: Грицай Н.І., Колеснік О.І., Теліуса С.С.,

представника позивача адвоката Дегтярьова Є.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представників відповідача ОСОБА_2 , адвоката Виноградської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лиман цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення процентів річних за прострочення сплати боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 процентів річних за прострочення боргу за кредитним договором в сумі 308508,15 грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами.

14.02.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 80/50 на споживчі цілі. Згідно з умовами договору Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 425000,00 грн., зі сплатою 15,5% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 13.02.2023 року.

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги, згідно якого банком було відступлено право грошової вимоги за кредитним Договором № 80/50 від 14.02.2008 року, а також за договором поруки, застави та іпотечним договором.

Постановою Апеляційного суду від 27.12.2017 року по справі №236/1733/16-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що з лютого 2013 року відповідач здійснював платежі вже новому кредитору ТОВ «Кредитні ініціативи», тож відповідач був обізнаний про відступлення права вимоги.

Згідно з Кредитним договором № 80/50 погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування Кредитом здійснюється, починаючи з місяця, що настає за місяцем надання Кредиту. Позичальник щомісячно сплачує Кредитору рівну суму грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за Кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування Кредитом.

Відповідно до умов Договору кредиту сторони погодили, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або Кредиту (як в повному обсязі, так і частково) Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій в повному обсязі, а позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані відсотки та штрафні санкції.

Відповідно до п. 6.3 Кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує відсотки в розмірі 40 (сорока) процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Сторони визначили як строк дії договору - до повного, повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ними та до повного виконання Позичальником будь яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору (п.7.1 Договору кредиту), кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним до 13.02.2023 року (п.2.3 Договору кредиту), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами, а також штрафні санкції передбачені ст. 625 ЦК України з врахуванням п. 6.3. Кредитного договору, підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності до кінця дії кредитного договору.

Станом на дату подачі позову заборгованість відповідача становить 308508,15 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, також стягнути судовий збір в розмірі 4627,70 грн. (а.с.1-3).

Ухвалою судді від 03.02.2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; розпочате підготовче провадження; встановлений відповідачу строк для надання відзиву на позов (а.с. 50-51).

21.04.2020 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у позові відмовити. На обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що дійсно, 14.02.2008 року між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено кредитний договір № 80/50.

28.02.2012 року рішенням Краснолиманського міського суду № 2-354/11 з нього на користь ПАТ «АКБ «Промінвестбанк» було стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 405855,55 грн. При цьому, в зазначеному рішенні не визначено розмір заборгованості за тілом та за відсотками.

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги, згідно якого банком було відступлено право грошової вимоги за кредитним Договором № 80/50 від 14.02.2008 року ТОВ «Кредитні ініціативи». (При цьому суду так і не надано копії договору про відступлення права вимоги).

13.07.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Краснолиманського міського суду з позовом до ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі: тіло кредиту 256855,55 грн., відсотків - 138309,18 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року (справа № 236/1733/16-ц, провадження № 22-ц/775/1990/2017) позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволені частково, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 165555,55 грн. та судовий збір в розмірі 2489,54 грн.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено. Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволені частково: з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованість за відсотками за кредитним договором від 14 лютого 2008 року № 80/50 станом на 24 серпня 2016 року в розмірі 138309, 18 грн. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2008 року № 80/50 за тілом кредиту в розмірі 256 855 грн. 55 коп. закрито.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 236/1733/16-ц, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Апеляційного суду Донецької області від 27.12.2017 року в частині стягнення з нього процентів за кредитним договором скасовано, в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором № 80/50 від 14 лютого 2008 року в сумі 138309,18 грн. відмовлено. В іншій частині Постанова Апеляційного суду Донецької області (тобто щодо закриття провадження в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 256855 грн. 55 коп.) залишена без змін.

Отже за результатами спору: в стягненні тіла кредиту провадження закрито, у стягненні відсотків - позивачеві відмовлено.

Наведені судові рішення мають у даній справі преюдиційне значення в розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України.

Заявляючи позовні вимоги та визначаючі їх суму, позивач визначив суму позовних вимог, не надавши суду жодного належного та допустимого доказу наявності такої суми заборгованості і саме за тілом кредиту:

?Заявляючи позовні вимоги про стягнення процентів річних за прострочення сплати боргу за кредитним договором, Позивач, посилається в обґрунтування своїх вимог та обраного способу захисту на ст. 625 ЦК України, яка передбачає обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом (а договір є припиненим), при цьому застосовуючи відсоткову ставку у 40%;

?яким чином, на підставі яких належних та допустимих доказів позивач вирахував суму заборгованості саме за тілом кредиту, на які він нараховує відсотки, з матеріалів позовної заяви встановити не можливо;

?відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи Київського НДІСЕ №18500/18501/16-45 від 31.05.2017 року у справі №236/1733/16-ц з наданих на дослідження документів вбачається, що в розрахунку заборгованості, складеному за період, коли кредитором згідно з кредитним договором №80/50 є ТОВ «Кредитні ініціативи» (з 17.12.2012 року по 24.06.2016 року), та за період, коли кредитором було ПАТ «Акціонерний промислово - інвестиційний банк» (з 14.02.2008 року по 17.12.2012 року), в графі «відсотки за користування кредитом, заборгованість» значиться залишок в сумі 66607,58 грн., однак на запит експертів обґрунтувань або пояснень вказаної суми заборгованості на дослідження не надано. Крім того, у висновку зазначено, що за наданими документами обґрунтувати залишок заборгованості, зазначений ТОВ «Кредитні ініціативи» у розрахунку заборгованості станом на 17.12.2012 року та, як наслідок на 24.06.2016 року (на час розгляду справи) не видається можливим;

?крім того, під час експертного дослідження встановлено, що відповідачем за період

з 2012 року до 24.06.2016 року на виконання рішення суду сплачено

240300,00 грн.;

?відсутність в резолютивній частині рішення Краснолиманського міського суду № 2-354/11 від 28.01.2012 року, яким з відповідача яким на користь ПАТ «АКБ «Промінвестбанк» стягнуто заборгованість визначеності розміру заборгованості за тілом за відсотками та наявність сплачених ОСОБА_1 сум на виконання цього рішення позбавляє будь-якої можливості вирахувати суму за тілом кредиту. А нарахування відсотків річних на стягнуті відсотки є незаконним, адже не передбачено жодною нормою закону. При тому, що ОСОБА_1 сплачував кошти на виконання рішення суду ще на користь АКБ «Промінвестбанк» до укладення Договору уступки прав вимоги (а на час його укладення сам Кредитний договір вже було припинено). Отже Позивач отримав право вимоги за стягнутою судом сумою, про що й було зазначено як в Постанові суду апеляційної інстанції, так і в Постанові Верховного Суду, а тому провадження в цій частині закрито (а.с.76-79).

27.05.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що постановою Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2017 року по справі №236/1733/16-й дійсно було закрито провадження в частині стягнення тіла кредиту, але з підстав того, що воно вже стягнуто з відповідача за попереднім рішенням, яке обов`язково для виконання. Однак, як зазначено в судових рішеннях всіх інстанцій у справі №236/1733/16-ц, доказів виконання ОСОБА_1 рішення суду у справі № 2-354/11 не було надано. Квитанції, котрі додані до відзиву на позов, всі за призначенням платежу спрямовані на погашення/сплату заборгованості саме за кредитним договором, і в жодній не йдеться про будь-яке рішення суду. Експертний висновок, на який посилається відповідач, вказує на наявність чи відсутність боргу, а лише вказує на неможливість встановлення даним конкретним експертом реальної суми заборгованості в конкретній справі. На підставі цього представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.131-133).

Ухвалою від 04.06.2020 року продовжений строк проведення підготовчого судового засідання; з архіву Краснолиманського міського суду Донецької області витребувана справа № 236/1733/16-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.163-164).

21.07.2020 року до суду надійшла заява від позивача щодо уточнення позовних вимог, в якій позивач збільшив суму стягнення процентів річних за прострочення сплати боргу до 821937,76 грн. з врахуванням п. 6.8. Кредитного договору, котрий передбачає, що сторони встановили строк позовної давності тривалістю в 10 років. Позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму та судовий збір в розмірі 15415,65 грн. (а.с.193-197, 203-206).

05.08.2020 року представник відповідача адвокат Виноградська О.В. надала суду заяву на вказану заяву, в якій зазначила, що підстави та обґрунтування позову не змінилися, збільшилася лише сума позову, а відтак, з урахуванням раніше наданого відзиву на позов, просила у задоволенні вимог відмовити (а.с.210).

Ухвалою суду від 09.10.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.225-226).

Представник позивача адвокат Дегтярьов Є.В. в судовому засіданні виклав зміст та підстави позовних вимог, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, до суду не прибув, доручив представляти його інтереси у суді ОСОБА_2 та адвокату Виноградській О.В..

Представники відповідача ОСОБА_2 та адвокат Виноградська О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у позовних вимогах відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали даної справи, та справи №236/1733/16-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, зазначає про таке.

Судом встановлено, що 14.02.2008 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 80/50 (далі - Кредитний договір) на споживчі цілі. Відповідно до умов цього Кредитного договору, Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк надає ОСОБА_1 кредит у сумі 425000,00 грн. на умовах, що визначені цим договором. За користування кредитом встановлюється процентна ставка 15,5 % річних. Кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - 13.02.2023 року. Погашення кредиту та процентів за ним здійснюється відповідно до графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору (а.с. 6-12).

Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у сумі 425000,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 300 від 15.02.2008 року (справа № 236/1733/16-ц , т. 1, а. с. 170).

З метою забезпечення вимог банку, 14.02.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір №148/50-в, предметом іпотеки є: житловий будинок і земельна ділянка, розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , сторони оцінили предмет іпотеки у 399153,00 грн. (а.с.176-180). Договір посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М.

Також 14.02.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_3 (поручителем ОСОБА_1 ) укладений іпотечний договір №149/50-в, предметом іпотеки є: житловий будинок і земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , сторони оцінили предмет іпотеки у 101250,00 грн. (а.с.181-186). Договір також посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду від 28.02.2012 року у справі 2-354/11 з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" стягнуто 405855,55 грн. за кредитним договором №80/50 від 14.02.2008 року; в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернуто стягнення на житловий будинок і земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та на житловий будинок і земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу через прилюдні торги в рамках виконавчого провадження; стягнутий судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн. (а.с.32-34), на виконання рішення суду виданий виконавчий лист.

Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 квітня 2014 року.

За договором купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки ОСОБА_1 28.09.2012 року продав житловий будинок і земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (це майно відповідач отримав у спадщину від померлої матері ОСОБА_3 ) за 143452,65 грн. ОСОБА_4 (а.с. 187, 186). Договір посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. В цей же день ОСОБА_1 перерахував на рахунок Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку 114000 грн., що підтверджується квитанцією від 28.09.2012 року № 2 (а.с.188).

17.12.2012 року ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відповідно до договору відступлення прав вимоги передав (відступив) право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Кредитні ініціативи", з заборгованістю - 256855,55 грн. - основна заборгованість, 66607,58 грн. - нараховані відсотки (а.с. 13-29; справа № 236/1733/16-ц, том 1, а.с. 44).

Ухвалою Краснолиманського міського суду від 08.11.2013 року ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було поновлено строк для пред`явлення виконавчого документу №2-354/11 (справа № 236/1733/16-ц, том 1, а.с. 74-75).

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором ОСОБА_1 за період з 28.02.2012 року по 17.12.2012 року було сплачено 39000 грн., за період з 17.12.2012 року по 24.06.2016 року - 87300 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с. 90-99). В тому числі, з 01.02.2013 року платежі здійснювалися на рахунок ТОВ "Кредитні ініціативи".

17.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за період з 17.02.2013 року по 25.11.2015 року, на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" на загальну суму 363874,37 грн. (256855,55 грн. - основна заборгованість, 107018,82 грн. - заборгованість за відсотками), на підставі виконавчого напису державним виконавцем відділу ДВС Краснолиманського міського управління юстиції 29.04.2016 року відкрито виконавче провадження №509922454 (том 1, а.с. 77, 78 справа № 236/1733/16-ц).

За повідомленням начальника Лиманського міського відділу ДВС Жабіна А.С. від 15.06.2020 року згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому 19.01.2018 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Інші виконавчі документи на дату надання відповіді на виконанні не перебувають (а.с.173, 174-175).

13.07.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Краснолиманського міського суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 395164,73 грн., з якої: тіло кредиту - 256855,55 грн., відсотки - 138309,18 грн. (справа №236/1733/16-ц, том 1, а. с. 4-7).

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 05.09.2016 року провадження по цивільній справі № 236/1733/16-ц в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 закрито, у зв`язку зі смертю останньої (справа № 236/1733/16-ц, т.1, а.с. 84-86).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року по справі № 236/1733/16-ц (провадження № 22-ц/775/1990/2017) позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволені частково. З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 165555,55 грн. та судовий збір в розмірі 2489,54 грн. (справа №236/1733/16-ц, том 1, а.с. 169-174).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду задоволено частково. Рішення Краснолиманського міського суду змінено. Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволені частково: з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованість за відсотками за кредитним договором від 14 лютого 2008 року № 80/50 станом на 24 серпня 2016 року в розмірі 138309,18 грн. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2008 року № 80/50 за тілом кредиту в розмірі 256855 грн. 55 коп. закрито (справа № 236/1733/16-ц,том 3, а.с.14-20).

Підставою для закриття провадження в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 256855 грн. 55 коп. апеляційний суд зазначив наявність заочного рішення Краснолиманського міського суду від 28.02.2012 року у справі 2-354/11, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" стягнуто 405855,55 грн. за кредитним договором №80/50 від 14.02.2008 року, яке відповідачем не виконане (справа №236/1733/16-ц, том 3, а.с.17-18 справа).

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 236/1733/16-ц, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Апеляційного суду Донецької області від 27.12.2017 року в частині стягнення з відповідача процентів за кредитним договором скасовано. В задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором № 80/50 від 14 лютого 2008 року в сумі 138309,18 грн. відмовлено. В іншій частині постанову Апеляційного суду Донецької області залишено без змін (справа №236/1733/16-ц, том 3, а.с.61-64).

При цьому Верховний Суд, з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі №14-154цс18, зазначив: «…Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитом заборгованість указана в повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Ураховуючи викладене, слід дійти висновку про те, що підстави для стягнення з ОСОБА_1 процентів за кредитним договором відсутні. Вимог про стягнення передбачених частиною другої статті 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми позивач не заявляв…» (справа №236/1733/16-ц, том 3, а.с. 63 зворот).

Верховний Суд також зазначив, що доказів виконання заочного рішення Краснолиманського міського суду від 28.02.2012 року у справі 2-354/11, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" стягнуто 405855,55 грн. за кредитним договором № 80/50 від 14.02.2008 року матеріали справи не містять (справа № 236/1733/16-ц, том 3, а.с.62 зворот).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язання іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за Кредитним договором, яким йому наданий кредит строком до 13 липня 2023 року (п. 2.3 Кредитного договору, а.с.6), ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду від 28.02.2012 року у справі 2-354/11 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у сумі 405855,55 грн.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), це є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

ОСОБА_1 за період з 28.02.2012 року по 17.12.2012 року сплатив банку частину заборгованості в розмірі 153000,00 грн., в тому числі за рахунок заставленого майна.

Позивач у цій справі ТОВ «Кредитні Ініціативи» відповідно до ст. 512 ЦК України на підставі договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року є правонаступником ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", а тому відповідно до ст. 55 ЦПК України заочне рішення суду від 28 лютого 2012 року для нього є обов`язковим (постанова Апеляційного суду Донецької області від 27.12.2017 року у справі № 236/1733/16-ц, том 3, а.с.17).

Також згідно з п. 9.1 договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року після підписання Реєстру Позичальників до нового кредитора - ТОВ "Кредитні ініціативи" перейшли усі права як процесуального правонаступника первісного кредитора - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (а.с.19).

При укладенні договору відступлення прав вимоги 17.12.2012 року ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступив право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Кредитні ініціативи" з заборгованістю 323463,13 грн., з якої: 256855,55 грн. - основна заборгованість, 66607,58 грн. - нараховані відсотки (а.с.13-29), тобто в сумі меншій, ніж встановлена в рішенні суду від 28.02.2012 року.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором ОСОБА_1 за період з 17.12.2012 року по 24.06.2016 року сплачено 87300 грн., це підтверджується відповідними платіжними документами.

При зверненні до суду в 2016 році ТОВ "Кредитні ініціативи" просило стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитом в розмірі 138309,18 грн., водночас Верховний Суд в постанові від 31 жовтня 2018 року зазначив, що підстави для такого стягнення відсутні, оскільки це суперечить вимогам частини 2 статті 1050 ЦК України.

Втім, Верховний Суд в даній постанові зазначив, що доказів виконання заочного рішення Краснолиманського міського суду від 28.02.2012 року у справі 2-354/11, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" стягнуто 405855,55 грн. за кредитним договором № 80/50 від 14.02.2008 року матеріали справи не містять (справа № 236/1733/16-ц, том 3, а.с.62 зворот).

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем суду не доведено, що ним остаточно виконане заочне рішення Краснолиманського міського суду від 28.02.2012 року у справі 2-354/11, а тому з урахуванням суми боргу, яка була відступлена позивачеві, та постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 236/1733/16-ц, суд вважає, що позивачем доведена та обставина, що заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором складає 256855,55 грн.

З приводу можливості застосування у цій справі висновків експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 31.05.2017 року №18500/18501/16-45 у справі № 236/1733/16-ц, суд вказує таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з вимогами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Висновок комісійної судово-економічної експертизи від 31.05.2017 року №18500/18501/16-45, на який посилається відповідач, як на доказ відсутності заборгованості, суд до уваги не бере, оскільки він не стосується предмета доказування в розглядуваній цивільній справі № 236/5208/19.

Зазначене експерте дослідження здійснювалось для визначення наявності заборгованості за Кредитним договором в межах цивільної справи № 236/1733/16-ц, результатам експертизи вже була надана оцінка судами.

Звертаючись до суду з позовом в грудні 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути з ОСОБА_1 проценти річних за прострочення боргу за кредитним договором в сумі 308508,15 грн., в подальшому позивач збільшив суму стягнення процентів річних за прострочення сплати боргу до 821937,76 грн. (а.с.193-197, 203-206).

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 має заборгованість за Кредитним договором в розмірі 256855,55 грн., відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 40% річних від простроченої суми, оскільки такий розмір процентів встановлений п. 6.3 Кредитного договору.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем заборгованість процентів річних за прострочення сплати боргу у сумі 256855,55 грн. за період з 18.06.2012 року по 18.06.2020 року, з урахуванням процентної ставки 40%, складає 821937,76 грн. (а.с. 205 зворот).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували пред`явленню такого позову. Викладене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Позивач просить стягнути з відповідача проценти річних за період з 18.06.2012 року по 18.06.2020 року (а.с. 205 зворот).

Однак суд не може погодитись з наведеним позивачем розрахунком річних з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК).

Порядок обчислення строку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В розглядуваній справі ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним Договором 17.12.2012 року, коли було укладено Договір відступлення прав вимоги. Отже, вимога щодо стягнення процентів річних за період з 18.06.2012 року по 17.12.2012 року є безпідставною.

ТОВ «Кредитні Ініциативи» звернулося з даним позовом до суду 21.12.2019 року, отже межа трирічного строку позовної давності - 21.12.2016 року. Проте позивач просить стягнути проценти річних і за час розгляду справи в суді, що суд вважає обґрунтованим. Таким чином, стягненню підлягає сума за період з 21.12.2016 року до 18.06.2020 року (1276 днів).

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Як встановлено судом, у розділі 6 Кредитного договору ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_1 погодили відповідальність сторін.

Зокрема, у пункті 6.3 Кредитного договору сторони визначили, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержавного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 40 (сорок) % річних від спростроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с.9). Відтак, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її на рівні 40 % річних.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, «... загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення …санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань…Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора…З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання…».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)) дія вказаного Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, котра була чинною на час виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Сума боргу за Кредитним договором на момент звернення з позовом складає 256855,55 грн. Позивач визначив проценти річних за прострочення сплати боргу за період з 18.06.2012 року по 18.06.2020 року, з урахуванням процентної ставки 40% в розмірі 821937,76 грн., що в 3,2 рази перевищує суму прострочення (а.с. 205 зворот).

За власним розрахунком суду з урахуванням 40% річних, але за період з 21.12.2016 року до 18.06.2020 року заборгованість складе 359175,54 грн. (256855,55 грн. х 40 % : 365 днів х 1276 днів = 359 175,54 грн.).

За таких обставин суд вбачає очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій з сумою боргу, а отже, наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним критеріям, обмеження відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання розміром 3 (трьох) процентів річних від простроченої суми.

З огляду на зазначене, суд здійснив власний розрахунок за період з 21.12.2016 року до 18.06.2020 року (з урахуванням 3% річних):

256855,55 грн. х 3% : 365 днів х 1276 днів = 29 938,17 грн.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково в сумі 29 938,17 грн.

З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ "Кредитні ініціативи" при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 4627,70 грн. та 10787,95 грн., що підтверджено наданими позивачем платіжним дорученням від 12.12.2019 року №35903 (а.с.4) та меморіальним ордером №37369 від 18.06.2020 року (а.с.206).

Оскільки позов судом задоволено частково (3,7% від суми заявлених вимог), суд стягує з відповідача на користь позивача суми судового збору в розмірі 570,38 грн.

Керуючись ст. 256,257, 509, 525, 526, 530, 599, 611, 625 ЦК України, ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення процентів річних за прострочення сплати боргу за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, ) заборгованість зі сплати процентів річних за прострочення боргу за кредитним договором №80/50 від 14.02.2008 року в розмірі 29938 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять вісім) грн. 17 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, ) понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 570 (п`ятсот сімдесят) грн. 38 коп..

В задоволенні решти заявлених ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -