КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 373/848/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13453/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лебедя В.В., по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно утриману та невиплачену заробітну плату в розмірі 5535,00 грн. та стягнути з відповідача витрати на отримання правової допомоги в розмірі 3000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 20 листопада 2020 року по 18 січня 2021 року перебував у трудових відносинах з Київським ДЕП № 5, працюючи на посаді водія автотранспортних засобів 1-го класу. 18 січня 2021 року був звільнений з посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Зазначав, що заяву на звільнення за власним бажанням його примусили написати, оскільки звинувачували в тому, що 15 січня 2021 року згідно розпорядку робочого дня та затвердженого графіку позивач мав завдання на закріпленому за ним транспортному засобі КрАЗ 65055 (піскорозкидач), р.н. НОМЕР_1 , здійснити посипку автодороги Н-08 (Бориспіль-Дніпро), автошляху Т 10-37 (бетонка об`їзна Бориспіля), автошляху Т 10-25 (м. Переяслав-Баришівка), однак 17 січня 2021 року після зміни керівництва, новий керівник ОСОБА_2 повідомив, що він здійснив посипку вулиці Інтернаціональної в м. Переяслав, відхилившись від маршруту, що є грубим порушенням трудової дисципліни. У зв`язку з цим на позивача було покладено обов`язок відшкодувати спричиненні збитки за нецільове використання протиожеледних матеріалів в сумі 5535,00 грн. Як стверджував позивач, в заяві про звільнення він власноруч дописав, що не заперечує, щоб із його заробітної плати при розрахунку при звільненні відрахували вказану суму нібито за нанесенні матеріальні збитки лише з тих підстав, щоб його не звільнили із роботи по статті. При цьому з наказом (розпорядженням) про звільнення позивача не було ознайомлено, а також не здійснено повного розрахунку при звільненні, а у день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільнені та не здійснив виплату належних коштів. 27 січня 2021 року позивачу на картку прийшли кошти в сумі 661,15 грн., а решта коштів була вирахувана за нецільове використання протиожеледних матеріалів (4 тони солі) в сумі 5535,00 грн. (а.с. 1-9).

У відзиві на позовну заяву директор ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Гуцол С.С. просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначав, що позивач, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, допустив порушення трудових обов`язків та завдав підприємству матеріальних збитків на суму 5535,00 грн. Утримання із заробітної плати за нанесенні матеріальні збитки підприємству були добровільні, про що позивач подав власноруч написану письмову заяву, в якій одночасно просив звільнити його з роботи за власним бажанням. У зв`язку з цим 18 січня 2021 року позивач був звільнений з посади за ст. 38 КЗпП України, на підставі поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням. Оскільки позивач не оскаржував наказ (розпорядження) про відрахування із заробітної плати матеріальних збитків нанесених підприємству, то вважає, що позивач свою провину та факт нанесених збитків відповідачу визнав (а.с. 53-55, 63-64).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати відмовлено (а.с. 73-78).

Не погодившись з рішенням міськрайонного суду, 11 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чичиркін А.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю (а.с. 86-91, 106-111).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки не залишив без розгляду відзив відповідача на позовну заяву, який поданий з пропуском строків. Вважає, що факт заподіяння позивачем матеріальних збитків роботодавцю не доведено, тому відповідач не мав права здійснювати відрахування на відшкодування неіснуючих збитків і без підтвердження вини. Суд першої інстанції не надав належної оцінки жодному доказу, поданому позивачем, якими підтверджено безпідставність утримання із заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу директор ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Гуцол С.С. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду залишити без змін (а.с. 125-126).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність заборгованості по заробітній платі, яка була нарахована та невиплачена позивачу після його звільнення.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 на підставі наказу № 952-к/5 від 19 листопада 2020 року був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів 1-го класу в Київський ДЕП № 5 (а.с. 29).

Позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату в розмірі 5535,00 грн., як безпідставно утриману та невиплачену, посилаючись при цьому на копію подорожнього листа вантажного автомобіля 0007 від 15 січня 2021 року, копію службової записки написаної на ім`я начальника КДЕП № 5 від 16 січня 2021 року, копію пояснювальної записки написаної на ім`я старшого виконроба ОСОБА_2 від 17 січня 2021 року, копію письмової заяви про звільнення поданої водієм ОСОБА_1 на ім`я директора Гуцола С.С. , копію наказу (розпорядження) № 82-К/5 про припинення трудового договору (контракту) та копії видаткових накладних.

З подорожнього листа вантажного автомобіля 0007 від 15 січня 2021 року водій ОСОБА_1 на транспортному засобі КрАЗ НОМЕР_2 (піскорозкидач), р.н. НОМЕР_1 виїхав на посипку о 8 год. та повернувся в гараж о 17 год., перевезено 13 тон солі. При поверненні до гаражу подорожній лист було підписано водієм та диспетчером (а.с. 22).

Згідно службової записки старшого виконроба ДПР-5 ОСОБА_2 , написаної на ім`я начальника КДЕП № 5 від 16 січня 2021 року, 15 січня 2021 року транспортний засіб КрАЗ НОМЕР_2 (піскорозкидач), р.н. НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ) уїхавши по сіль у м. Березань відхилився від заданого маршруту та обробив протиожеледними матеріалами вулицю Інтернаціональну в м. Переяслав, що є грубим порушенням трудової дисципліни. Зазначено, що ним та механіком ДПР-5 ОСОБА_4 було проведено розслідування та були виявлені порушення (а.с. 23).

Позивач написав пояснювальну записку на ім`я старшого виконроба ОСОБА_2 від 17 січня 2021 року (а.с. 24).

До позовної заяви було долучено фотокопії GPS маршруту за 01 лютого 2021 року (а.с. 25-26).

Згідно зі звітом розрахунком розподілення солі по покриттю на маршруті Березань - ДРП-5 м. Переяслав 15 січня 2021 року КрАЗ НОМЕР_1 було витрачено 4 тони солі технічної (а.с. 68).

Із письмової заяви позивача ОСОБА_1 , поданої на ім`я директора Київського облавтодору Гуцолу С.С. , вбачається, що він просив звільнити його за власним бажанням з 18 січня 2021 року, а також не заперечував, щоб з його заробітної плати утримали суму в розмірі 5535,00 грн. за понесені ним матеріальні збитки, а саме: « не заперечую щоб з моєї заробітної плати утримали суму 5 535, 00 грн. за нанесені матеріальні збитки, за нецільове використання протиожеледних матеріалів». Заява написана та власноруч підписана позивачем (а.с. 27).

Відповідно до наказу (розпорядження) директора ДП «Київський облавтодор» Гуцола С.С. № 82-К/5 про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 був звільнений з 18 січня 2021 року із «Київського дорожнього експлуатаційного підрозділу № 5» (ДРП-5), з посади водія, за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Підстава звільнення - заява ОСОБА_1 .

Згідно цього ж наказу зобов`язано бухгалтерію зробити нарахування за невикористанні дні щорічної відпустки за період роботи з 20.11.2020 по 18.01.2021 в кількості 05 календарних днів та вирахувати за нецільове використання протиожеледних матеріалів (сіль в кількості 4 тони) кошти в сумі 5 535,00 грн. (а.с. 28).

З довідки ДП «Київський облавтодор» від 10 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 за січень 2021 року було нараховано 10 982,28 грн., утримано 7 676,55 грн., виплачено 3 305,73 грн. заробітної плати (а.с. 16).

У розрахунковому листку за січень 2021 року зазначено, що із заробітної плати утримано 5 535,00 грн. за матеріали, 1 976,81 грн. ПДФО, 164,74 військовий збір (а.с. 17).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України «Про оплату праці», а також розроблена відповідно до нього Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та Інструкції заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.

Статтею 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з позовної заяви позивач не оскаржував і не просив визнати незаконним наказ (розпорядження) директора ДП «Київський облавтодор» Гуцола С.С. № 82-К/5 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 від 18 січня 2021 року повністю або в частині відрахування із його заробітної плати 5 535,00 грн. за нецільове використання протиожеледних матеріалів (сіль в кількості 4 тони).

При цьому позивач посилався на те, що відрахування із його заробітної плати 5 535,00 грн. за нецільове використання протиожеледних матеріалів (сіль в кількості 4 тони) при звільненні є незаконним, оскільки факт заподіяння ним матеріальних збитків роботодавцю не доведено.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку

Як було встановлено, у заяві про звільнення з 18 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 особисто зазначив, що не заперечує, щоб з його заробітної плати утримали суму в розмірі 5 535,00 грн. за понесені ним матеріальні збитки, а саме: «за нецільове використання протиожеледних матеріалів». Заява написана та власноруч підписана позивачем (а.с. 27).

Таким чином, позивач визнав завдання відповідачу матеріальних збитків на суму 5 535,00 грн. та погодився добровільно їх покрити в повному обсязі шляхом відрахування із належної до виплати заробітної плати, тому доводи апелянта про те, що відповідачем не доведено факт заподіяння ним матеріальних збитків колегія суддів відхилила.

Крім того, позивач у встановленому законом порядку не оскаржив наказ (розпорядження) директора ДП «Київський облавтодор» Гуцола С.С. № 82-К/5, повністю або в частині відрахування за нецільове використання протиожеледних матеріалів (сіль в кількості 4 тони) коштів в сумі 5 535,00 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта про помилкове посилання районного суду на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року № 6-53цс12, оскільки такі посилання стосувались не змісту правовідносин, а способу захисту порушеного права, тому, вірними є посилання районного суду на правові висновки Верховного Суду, що особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав не доведення обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог.

Оскільки висновок міськрайонного суду про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення районного суду - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова