Справа № 522/7147/20
Провадження 2/522/2772/21
23 квітня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Донцова Д.Ю.,
при секретарі судового засідання - Смокової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
До Приморського районного суду м. Одеси 04.05.2020 року звернувся ТОВ «ФК «Алькор Інвест» із позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2020 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
31.07.2020 року було укладено Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 і новим законним власником квартири стала - ОСОБА_1 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2020 року замінено позивача ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на його правонаступника ОСОБА_1 .
У судових засіданнях представник позивача - адвокат Главацький Ю.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, та просив суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 23.04.2021 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором 12.04.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І., за реєстровим номером 2050. Відповідно до умов Договору іпотеки ОСОБА_4 надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
Також, 28.02.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено Договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, відповідно до умов якого АТ «ОКСІ БАНК» набув статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 12.04.2007 року (реєстровий номер № 2050).
Крім того, 28.02.2019 року між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим номером 122, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Алькор Інвест» набув статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 12.04.2007 року (реєстровий номер № 2050).
В подальшому, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не виконувала належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором та Договором іпотеки, на підставі статті 36 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ФК «Алькор Інвест» 07.05.2019 року у позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартира загальною площею 123,3 кв. м., житловою - 65,1 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .
31.07.2020 року між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі - продажу квартири, відповідно до умов якого позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
З акту від 14.02.2021 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та майстром дільниці №4 ОСОБА_7 , вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , в з 30.06.2020 року ніхто з числа зареєстрованих осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не проживають.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності особи є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як встановлено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 383 ЦК України визначено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно пункту 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Положеннями ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов`язані зареєструвати своє місце проживання.
Статтею 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі її відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.
Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд погоджується з доводами позивача, що реєстрація відповідача в належній їй квартирі порушує права позивача як власника майна, зумовлює несення нею зайвих витрат зі сплати за комунальні послуги. Відповідачі фактично в квартирі не проживають, доказів, які б спростовували висновки суду в цій частині, в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції від 12.05.2020 року позивачем сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 2102,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках, а саме по 1051,00 грн. з кожного.
Керуючись ст. ст. 10, 13, 18, 19, 142, 258, 259, 263 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні00 копійок у рівних частках, а саме по 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривні00 копійок з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 23.04.2021 року.
Суддя Д. Ю. Донцов