Справа № 489/75/21
Провадження №2-о/489/33/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку окремого позовного провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, зацікавлені особи Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області, Центр реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного безвиїзного проживання на території України на час проголошення незалежності України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року по сьогоднішній день, оскільки встановлення цього факту необхідно йому для отримання громадянства України. Зазначає, що він зареєстрований в Центрі реінтеграції бездомних громадян за адресою: АДРЕСА_1 з 20 жовтня 2014 року, як особа без визначеного місця проживання. У вересні 2020 року він повторно звернувся до Центру за допомогою у зв`язку з відсутністю житла та паспорту. Для отримання паспорта громадянина України йому необхідно надати підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991. З 22 листопада 1980 року по 14 вересня 1989 року він проходив військову службу у м. Херсон. З 14 квітня 1989 року по 01 березня 1993 року він перебував на обліку ВФЗБО УМВС України в Херсонській області та отримував пенсію по інвалідності. У липні 1989 року він отримав паспорт громадянина СРСР, паспорт громадянина України він не отримував. У 2014 році він переїхав до м. Миколаєва, де втратив паспорт. Після проведення запитів Центром у відповідні інстанції, було встановлено його особу без належності до громадянства будь-якої держави. Без встановлення факту постійного проживання на території України він позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України та на підставі цього вирішити свої життєві проблеми.

Від представника Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просить вирішити справу на розсуд суду. Зазначає, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Безперервне проживання на території України проживання України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання, зокрема, зміна особою місця проживання на території України. Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або їм надано статус біженця чи притулку в Україні.

Ухвалою суду від 15.01.2021, заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Гороховець Володимирської області Російської Федерації.

Згідно архівної довідки Центрального архівного відділу національної гвардії від 09.08.2016 за вих. № 814, по архівним документам встановлено, що ОСОБА_1 проходив дійсну військову строкову службу в складі військової частини НОМЕР_1 в період з 22.11.1980 по 23.06.1982 (наказ № 175 від 23.06.82). Наказом № 02 від 01.07.1986 переведений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 , призначений на посаду контролера 10 роти контролерів. Наказом № 76 від 14.04.89 виключений зі списків особового складу частини, звільнений в запас та направлений на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.04.1989.

З довідки з Відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Управління МВС України в Херсонській області від 06.11.2015 за вих. № 10/1030, вбачається, що ОСОБА_1 перебував на обліку з квітня 1989 року до 01 березня 1993 року та отримував пенсію по третій групі інвалідності від захворювання отриманого в період проходження військової частини. Повторно, 24.02.1992 була встановлена третя група інвалідності Херсонською міською ЛТЕК № 2.

Заявник в своїй заяві зазначає, що у липні 1989 року він отримав паспорт громадянина СРСР, паспорт громадянина України він не отримував. У 2014 році він переїхав до м. Миколаєва, де втратив паспорт.

Як вбачається з довідки Центра реінтеграції бездомних громадян від 23.09.2020, ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в центрі реінтеграції бездомних громадян як особа, яка не має постійного місця проживання, яку може бути зареєстровано за місцем знаходження центру: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Ленінського РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області від 04.10.2016 за вих. № 4010, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звертався до ДМС Ленінського РВ у м. Миколаєві із заявою з приводу втрати паспорта. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

В своїй заяві заявник зазначає, що без встановлення факту постійного проживання на території України він позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України та на підставі цього вирішити свої життєві проблеми.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року №588/2006 зі змінами, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
За таких обставин юридичне значення має факт постійного проживання заявника на території України в певний період часу, а саме станом на 24 серпня 1991 року чи станом на 13 листопада 1991 року.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області з заявою про видачу паспорта громадянина України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, зацікавлені особи Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області, Центр реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року по сьогоднішній день.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5-а.

Заінтересована особа: Центр реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Кругова, 47.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «27» квітня 2021 року.