РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Буга Р.М.,

представника позивача Ткаченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 3 Жмеринського міськрайонного суду справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жмеринської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення № 196 від 19 серпня 2009 року в частині, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Позивач ОСОБА_1 звертається до суду з цим позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради №196 від 19 серпня 2009 року в частині передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради №196 від 19 серпня 2009 року «Про приватизацію державного житлового фонду м. Жмеринка» позивачу та членам його сім`ї вирішено передати у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . Бюро по приватизації державного житлового фонду доручено оформити свідоцтва про право власності на житло та видати їх громадянам приватизованих квартир. Того ж дня, 19 серпня 2009 року виконкомом Жмеринської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , у якому зазначено, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Реєстрація свідоцтва про право власності на житло органами БТІ не здійснювалась, оскільки ніхто з цього приводу до реєстраційних органів не звертався. Позивач відноситься до першої категорії, як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», саме до до пункту 12 статті 20 Закону позивач має таку пільгу, як «передачу безоплатно у приватну власність займаних ними та їх сім`ями квартир (будинків) державного та громадського житлового фонду незалежно від того чи є особа наймачем чи членом сім`ї наймача».

Приватизацію житла було здійснено без врахування пільги, на яку позивач мав право, а тому 16 липня 2020 року звернувся до виконавчого комітету Жмеринської міської ради з проханням скасувати рішення від 19 серпня 2009 року № 196, в частині прийняття рішення про приватизацію квартири по АДРЕСА_2 на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та винести рішення про надання позивачу можливості реалізувати пільгу, передбачену пунктом 12 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та приватизувати одноособово квартиру, в якій він зареєстрований та проживає.

Проте виконавчий комітет Жмеринської міської ради відмовив ОСОБА_1 у задоволенні звернення, в зв`язку з чим він змушений звернутись до суду.

На підтвердження своїх позовних вимог надав копії архівного витягу з рішення виконкому Жмеринської міської ради, довідки ВООБТІ, свідоцтва про право власності на житло, посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, звернення до виконкому Жмеринської міської ради та відповіді на звернення.

У своїй відповіді на відзив на позовну заяву вказує, що не зазначив в позові в якості третіх осіб членів сім`ї, оскільки ні він, ні вони не являються власниками житла. Право власності ні у кого не виникало, в силу частини четвертої статті 334 ЦК України, оскільки реєстрація свідоцтва про право власності на житло органами БТІ не здійснювалась. Предметом позовних вимог є скасування рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради про приватизацію квартири, а не свідоцтва про право власності на житло. Вважає, що порушення його прав сталося саме 4 серпня 2020 року, після відмови виконкому здійснити скасування рішення в позасудовому порядку, а тому строку позовної даності він не пропустив.

В судовому засіданні представник позивача Ткаченко Т.В. позов підтримує, просить задовольнити з викладених в ньому підстав. Зазначає, що позивач оскаржує рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 19 серпня 2009 року № 196, оскільки він з ним не погоджується та вважає, що відповідно до пункту 12 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на одноособову приватизацію житла, де він був прописаний на момент приватизації, без урахування членів його сім`ї. Позивач звернувся з заявою до виконавчого комітету Жмеринської міської ради про скасування рішення від 19 серпня 2009 року № 196, посилаючись на рішення Конституційного суду України по справі 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, яке надає такі повноваження виконкому. Проте позивачу було відмовлено, тому він і звертається до суду. З приводу пропущеного строку позовної давності, то предметом позовних вимог є скасування рішення відповідача після відмови здійснити цю дію в позасудовому порядку, а тому порушення права сталося 4 серпня 2020 року, тобто коли позивач отримав з виконавчого комітету Жмеринської міської ради відповідь. Просить позов задовольнити.

Позиція відповідача

Представник відповідача Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Коновалова Я.О. надіслала до суду відзив, у якому вважає вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Позивач набув права на приватизацію квартири відповідно до статті 9 Житлового кодексу Української РСР. На момент приватизації позивач не надав тих відомостей, що він відноситься до категорії громадян, яким Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлена пільга. Приватизація квартири була здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, порушень з боку органів приватизації не було, з часу приватизації (19 серпня 2009 року) до теперішнього часу претензій до законності приватизації квартири ні від власників, ні від інших осіб не було. Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видано в рівних частках на позивача ОСОБА_1 , а також членів його сім`ї ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є власниками квартири та мають бути залучені до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача. Позивач не врахував, що ухвалення рішення призведе до порушення їхніх прав.

Також позивачем пропущено строк звернення до суду, який відповідно до статті 257 ЦК України складає три роки. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позиція третіх осіб

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, подали заяви про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність (а.с.54-55).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Судова повістка із викликом в судове засідання, яка направлялась ОСОБА_4 , повернулась із зазначенням на конверті на довідці Укрпошти про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.57).

Суд розглядає справу відповідно до положень статті 223 ЦПК України щодо неявки учасника справи у судове засідання, за згодою з представником позивача, вважаючи повідомлення третьої особи належним.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Позовна заява надійшла до суду 28 серпня 2020 року (а.с.1).

Ухвалою від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі на 16 жовтня 2020 року. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк до 16 жовтня 2020 року для надання відзиву на позов (а.с.13).

Відзив на позовну заяву направлено позивачу 16 жовтня 2020 року (а.с.18), а до суду надійшов 19 жовтня 2020 року (а.с.19-22).

7 грудня 2020 року судове засідання відкладено, оскільки позивачем не отримано відзиву на позовну заяву (а.с.25).

Відповідь на відзив від позивача надійшла 5 січня 2021 року(а.с.27-28).

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року підготовче провадження закрито,залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , судове засідання призначено на 11 лютого 2021 року (а.с. 32).

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, при винесенні рішення врахувати раніше поданий відзив (а.с.44).

У зв`язку з неявкою третіх осіб судове засідання 11 лютого 2021 року відкладено на 12 березня 2021 року (а.с.47).

Від третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 12 березня 2021 року надійшли заяви про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність

Судова повістка, направлена ОСОБА_4 повернулась на адресу суду без вручення, із відміткою на довідці Укрпошти про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.57).

Відповідно до роздруківки з сайту Укрпошти, відправлення ОСОБА_4 не вручене під час доставки ( а.с.63).

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Досліджуючи питання права, що лежать в основі спору, судом установлено, що відповідно до архівного витягу із рішення №196 виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 19 серпня 2009 року про приватизацію державного житлового фонду м. Жмеринка, вирішено передати у приватну власність громадян квартири згідно списку. Доручити бюро по приватизації державного житлового фонду оформити свідоцтва про право власності на житло та видати їх громадянам приватизованих квартир. Згідно зі списком громадян, який є додатком до рішення, 3 кімн. квартира за АДРЕСА_2 , житловою площею 33,9 кв м, загальною площею 59,0 кв м передається у приватну власність наймачу ОСОБА_1 , дружині ОСОБА_2 , сину ОСОБА_3 , та сину ОСОБА_4 (а.с.4).

Згідно з довідкою Жмеринського РСП КП «ВООБТІ» від 6 липня 2020 року, інформація щодо реєстрації права власності, яка формувалась до 31 грудня 2012 року, на квартиру АДРЕСА_1 КП «ВООБТІ» не проводилась. З 1 січня 2013 року функції з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно покладені на органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України (а.с.5).

Квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві приватної, спільної сумісної власності в рівних частках - 1/4 кожному громадянину ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19 серпня 2009 року, посвідченого виконкомом Жмеринської міської ради (а.с.6).

Суд вважає, що квартира відповідно до цього свідоцтва належить особам на праві спільної часткової власності, оскільки у ньому визначена частка кожного - в рівних частинах 1/4 кожному.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_1 з 9 липня 2004 року зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.8).

ОСОБА_1 є учасником наслідків ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-88 роках, категорії 1, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 1 березня 2019 року безстроково (а.с.9).

Позивач 15 липня 2020 року звернувся з заявою до виконкому Жмеринської міської ради, у якій зазначив, що через свою юридичну необізнаність не знав, що відповідно до пункту 12 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має пільгу, яку ним не використано, а тому просить скасувати або змінити рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради №196 від 19 серпня 2009 року та прийняти рішення, яким дати йому можливість реалізувати встановлену законом пільгу, щоб приватизувати одноособово квартиру в якій зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 (а.с.10).

Виконавчий комітет Жмеринської міської ради на повторне звернення 4 серпня 2020 року ОСОБА_1 надав відповідь, згідно з якою немає правових підстав для скасування чи зміни рішення від 19 серпня 2009 року №196 «Про приватизацію державного житлового фонду м. Жмеринка» (а.с.11).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надані позивачем докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 196 від 19 серпня 2009 року, яким позивачеві та членам його сім`ї передано житло у приватну власність, винесене на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду" та Постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації (далі - квартири (будинки) належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 3 Закону визначені способи приватизації, відповідно до яких приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону.

Позивач вважає своє право порушеним, оскільки відповідно до пункту 12 статті 20 Закону УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі компенсації та пільги, як передача безплатно в приватну власність займаних ними та їх сім`ями квартир (будинків) державного та громадського житлового фонду незалежно від того, чи є зазначена особа наймачем чи членом сім`ї наймача. Зазначена пільга може бути використана один раз.

Згідно зі статтею 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Суд вважає, що заявником та членами його сім`ї в свій час було отримано у власність житлову квартиру державного фонду на підставі закону та поданих заяв і документів, а даним позовом позивач ОСОБА_1 свідомо чи помилково тлумачить закон на свою користь, чим намагається позбавити членів сім`ї права власності на житло.

Так, пунктом 12 частини першої статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, як, зокрема, передача безплатно в приватну власність займаних ними та їх сім`ями квартир (будинків) державного та громадського житлового фонду незалежно від того, чи є зазначена особа наймачем чи членом сім`ї наймача.

Відповідно ж до статті 6 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними:однокімнатні квартири; квартири (будинки), одержані у разі знесення або відселення всіх сімей з будинків (частин будинків), які належали їм на праві власності, якщо колишні власники не одержали за ці будинки (частини будинків) грошової компенсації; квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, котрим встановлена ця пільга Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тобто, позивач як особа, віднесена до категорії 1, має право на приватизацію державного житлового фонду незалежно від житлової площі, а не в межах, визначених статтею 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" - з розрахунку 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. При цьому право членів його сім`ї на приватизацію не може бути скасоване, обмежене чи поглинене таким же правом позивача як ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС. Позивач при певних умовах мав би право на безоплатну приватизацію житла поза вказаними нормами, а не за рахунок членів своєї сім`ї.

Щодо клопотання представника відповідача Жмеринської міської ради щодо застосування строку позовної давності, який, на її думку, пропущений позивачем, то суд виходить з такого.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 909/1165/19 від 29 грудня 2020 року, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61); № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61); від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71); від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51).

Тому суд при вирішенні спору виходить з необгрунтованості позову, а звідси - і про незастосування строків позовної давності.

Висновки суду

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, право або охоронюваний законом інтерес позивача не порушені, позивачем не надано доказів зворотного. Рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 19 серпня 2009 року №196 в частині передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 видано на підставі поданих ними заяв та у відповідності до закону, а підстави для його скасування відсутні. А тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи і на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жмеринської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення № 196 від 19 серпня 2009 року в частині - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького Апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2021 року.

Учасники справи :

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідент.номер НОМЕР_3 .

Представник позивача Ткаченко Тамара Володимирівна , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 250 від 3 березня 1995 року.

Відповідач виконавчий комітет Жмеринської міської ради, вул. Центральна, 4 м.Жмеринка Вінницької області, .

Треті особи: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя Костянтин Шепель