ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №589/5266/19

Номер провадження 22-ц/816/684/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2020 року в складі судді Лєвші С.Л., ухваленого у м. Шостка,

в с т а н о в и в:

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» (далі ТОВ «Харківенергоремонт») про визнання припиненими з січня 2013 року відносин між сторонами щодо центрального теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 , зобов`язання здійснити перерахунок оплати за послугу теплопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою квартири заявниці за період з жовтня 2016 року по жовтень 2019 року та зобов`язання провести коригування розміру заборгованості з 25632,70 грн до 0 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що заявниця є власницею зазначеної квартири, яка з 2012 року була переобладнана в магазин промислових товарів. Відповідач з 2006 року постачає до квартири теплову енергію. Під час реконструкції квартири під магазин у вересні 2011 року позивачка від`єдналась від мереж централізованого опалення, про що складено відповідний акт. Крім того, актом відповідача від 17 січня 2013 року зафіксовано факт відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення, відсутність в приміщенні транзитних внутрішньобудинкових трубопроводів та наявність в приміщенні магазину електричного опалення. Впродовж п`яти років відповідач не нараховував плату за послуги з централізованого теплопостачання, тобто фактично визнав факт припинення відповідних послуг, однак у жовтні 2019 року заявив позовні вимоги про стягнення боргу з централізованого теплопостачання за період з 31 жовтня 2016 по 01 жовтня 2019 у сумі 25632,37 грн. Заявниця вважає, що відповідач порушує її право вільного вибору постачальника тепла, нав`язуючи свої послуги та нараховуючи плату за послуги теплопостачання, якими вона фактично не користується з 2008 року.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не надав належну оцінку факту від`єднання у встановленому законом порядку квартири заявниці від централізованої мережі опалення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Харківенергоремонт» просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін. При цьому вказує, що факт від`єднання від централізованої мережі теплопостачання не підтверджує законність таких дій.

Сторони належним чином повідомлені, проте в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 2011 року є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 28 липня 2006 року № 226 ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» визначене виконавцем послуг з централізованого теплопостачання для опалення та підігріву питної води (а.с. 8).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Жилкомсервіс» (далі ТОВ «Жилкомсервіс») є монтажною організацією, яка обслуговує опалювальний об`єкт багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 18-22).

Згідно з обіговою відомістю по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 31 жовтня 2016 року по 25 жовтня 2019 року заборгованість за опалення становить 25632,70 грн (а.с. 6, 7).

Актом ТОВ «Жилкомсервіс» від 06 вересня 2011 року, підписаного ОСОБА_1 та представником монтажної організації майстром ОСОБА_2 , засвідчено відключення квартири АДРЕСА_1 від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП. Акт затверджено директором товариства 15 вересня 2011 року (а.с. 9).

Актом ТОВ «Харківенергоремонт» від 17 січня 2013 року обстеження опалювального об`єкту магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_3 ) підтверджується, що в приміщенні магазину демонтовані опалювальні прилади центрального опалення, приміщення опалюється електричними приладами. Також в акті засвідчено про відсутність документів, які б підтверджували право на відключення споживача від мереж централізованого опалення (а.с. 5).

Питання стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з опалення належного їй приміщення є предметом розгляду суду першої інстанції у цивільній справі № 589/4563/19, який на момент ухвалення даної постанови триває.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розпочата заявницею процедура відключення квартири від мереж централізованого опалення не доведена до кінця, здійснена без дозвільних документів, тобто самовільно, а відповідні акти про відключення не можуть свідчити про дотримання порядку відключення від мереж централізованого опалення у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками місцевого суду.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до частин 1-3 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з п. 24, п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому, обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Пунктом 26 вказаних вище Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Отже, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири позивачки від мережі централізованого теплопостачання та затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією акт про відключення квартири від мереж центрального опалення та постачання гарячої води.

У зв`язку з викладеним вище доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами фактично припинились відносини з теплопостачання є безпідставними.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявницею норм процесуального закону.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивачки без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук