ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/1754/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Юськів І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ КОЛЕКТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ-ФАКТОР", третя особа ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ КОЛЕКТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ-ФАКТОР" про визнання недійсним договору факторингу,

В С Т А Н О В И В :

16 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ КОЛЕКТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ-ФАКТОР", ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання недійсними в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 0 від 29.09.2008 року: договір факторингу № 4 від 11.06.2012 року, укладений між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ"; договір відступлення права вимоги від 24.07.2020 року, укладений між ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" та ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР"; договір відступлення права вимоги від 24.07.2020 року, укладений між ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР" та ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 29.09.2008 року між ним та АТ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Цього ж дня між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №231536. На забезпечення виконання зобов`язань між АТ "Укрсиббанк" та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З повідомлення, отриманого в січні 2014 року позивач дізнався, що право вимоги АТ "УкрСиббанк" відступлено ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ". В серпні 2020 року від приватного нотаріуса ХМНО Маковецької О.А. на його адресу надійшла заява про усунення порушення від ОСОБА_3 , з тексту якої йому стало відомо про відступлення права вимоги ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" - ТОВ «ЕЛІТ-ФАКТОР», який в свою чергу відступив ОСОБА_3 право вимоги за кредитним договором № 0 від 29.09.2008 року. Копію спірних договорів він не отримував.

Недійсність зазначених договорів відступлення права вимоги пов`язує із тим, що за договором факторингу фінансова установа (кредитор) не може переуступати право грошової вимоги до фізичної особи боржника.

Укладений між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" договір факторингу № 4 від 11.06.2012 року суперечить підпункту «а» пункту 2 ст.1 Конвенцій УНІДРУА про міжнародний факторинг - міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана ВР України, тому в силу своєї невідповідності статтям 10,203, 215 ЦК України - порушує його права та законні інтереси, як споживача фінансових послуг. Крім того, підставою для визнання даного договору недійсним є порушенням вимог ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживача». Недійсність цього договору тягне за собою і недійсність послідуючих договорів про відступлення права вимоги від 24.07.2020 року, укладених між ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" та ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР", та між ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР" та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 25.01.2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання недійсним укладеного 24.07.2020 р. між ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та ОСОБА_3 договору про відступлення права вимоги до ОСОБА_2 за укладеним 29.09.2008 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, договором про надання споживчого кредиту №0. (а.с.99)

Ухвалою суду від 08.06.2021 виключено з кола третіх осіб ОСОБА_4 в зв`язку зі смертю, залучено ОСОБА_1 в якості 3-ї особи та прийнято її позовну заву до Товариства з обмеженою відповідальністю " КЕЙ КОЛЕКТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ-ФАКТОР" про визнання недійсним Договору факторингу.

30.04.2021 року ОСОБА_1 заявила позовні вимоги до АТ "УкрСиббанк" та просила визнати недійсним договір факторингу № 4 від 11.06.2012р, укладений між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ». В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила про те, що вона на підставі договору поруки від 29.09.2008 року є поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 29.09.2008 року. З матеріалів позову їй стало відомо про оспорюваний договір факторингу. Підставою його недійсності зазначає укладення небанківським фінансовим закладом договору факторингу, яким передбачено придбання відступленого права вимоги до боржника - фізичної особи, що порушує вимоги підпункту 2 п.1 Розпорядження Держфінпослуг № 231/2009. Крім того, договір суперечить підпункту «а» пункту 2 ст.1 Конвенцій УНІДРУА про міжнародний факторинг, чим порушує її права та законні інтереси.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 липня 2021р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ТОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, про що державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 8 грудня 2011 року видано відповідне свідоцтво.

Сторонами договору факторингу, укладеного 11.06.2012 року, є фінансові установи AT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей- Колект», що за правовим статусом зареєстровані в України як юридичні особи, діяльність яких у сфері факторингових операцій не обмежена Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти кредитування.

Під час укладання оспорюваних правочинів сторонами дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення договорів, а позивачі не довели факту порушення їх прав у зв`язку з укладенням вищезгаданих договорів.

Встановивши, що договір факторингу №4 від 11.06.2012 року, укладений між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ «Кей Колект», та договір про відступлення права вимоги від 24.07.2020 року, укладений між ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" та ТОВ "ЕЛІТ-ФАКТОР, відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», положенням статей 512, 514,1077,1079 ЦК України, права позивача, як боржника за кредитним договором та третьої особи, як поручителя, не порушують, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання їх недійсними, відповідно відсутність підстав для задоволення позовних вимог з причин їх необґрунтованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні заявленого нею позову скасувати і постановити нове рішення про задоволення її позову, оскільки суд першої інстанції не застосував норми міжнародного права, зокрема п/п «а» п.2 ст.1 Конвенції УНІДРУА «Про міжнародний факторинг» та норми цивільного законодавства, що передбачають підстави визнання недійсними оспорених правочинів. Також суд не врахував положення розпорядження Дежфінпослуг №231/2009, яким встановлено, що до послуги факторингу віднесено покупку права вимоги лише до боржників-підприємців. Неправомірність продажу банками кредитних портфелів фізичних осіб факторинговим компаніям підтверджено у правових висновках ВАСУ, викладених у постанові від 25.02.2014р у справі №К/9991/3380/12.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Бойко Анна Володимирівна, яка діє в інтересах АТ «УкрСиббанк», посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, а скаргу без задоволення, оскільки положенням названої Конвенції від 28.05.1988р. не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб відносно зобов`язань яких здійснюється уступка права вимоги при укладанні договорів факторингу. Вважає правомірним висновок суду, що за договором факторингу можуть передбачатись відступлення права грошової вимоги будь-якого боржника. Додаткових вимог щодо обмеження правового статусу законодавством не встановлено, а тому ним може бути будь-який учасник цивільних правовідносин.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Сума кредиту складає 137 700 доларів США. (а.с. 6-8).

Виконання вказаного кредитного зобов`язання забезпечено порукою на підставі договорів поруки від 29.09.2008 року, укладених АКІБ "УкрСиббанк" із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за № 231537 та № 231536, згідно яких, поручителі кожний окремо поручилися перед банком за виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за договором споживчого кредиту № 0. (а.с.7-10)

Крім того, виконання основного кредитного зобов`язання забезпечено іпотекою на підставі іпотечного договору від 29.09.2008 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 , предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.11-13).

З повідомлення від 27.12.2013 р, вих. № 735937-юр, надісланого на адресу позивача вбачається, що ТОВ «Укрборг» на підставі договору здійснює від імені ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» необхідні юридичні та фактичні дії по стягненню заборгованості по кредитному договору №0 від 29.09.2008 року. Станом на 02.12.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 157 865,84 доларів США. (а.с.14).

За змістом листа АКІБ «УкрСсиббанк» від 03.07.2014 року позичальник ОСОБА_2 повідомлений про факт укладання АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "КЕЙ КОЛЕКТ" договору факторингу № 4 від 11.06.2012 року, за яким банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором №0 від 29.09.2008 року. Зазначено, що відступлення прав вимоги відбулося у звичайному процесі діяльності та у межах, визначених законом, і не призводить до жодної зміни обсягу прав та зобов`язань позивача. (а.с.15).

4.11.2018 року АКІБ «Укрсиббанк» змінив назву на Акцінерне Товариство «Укрсиббанк». Зазначена інформація містить на офіційному веб-сайті банку та на сайті Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний цент».

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06.08.2019 року справа № 766/8297/16 визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М., про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на нерухоме майно - земельну ділянку площею 680,0 кв.м. та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». (а.с.16-19).

06.08.2020 року за № 303/02-24 приватним нотаріусом ХМНО Маковецькою О.А. на адресу ОСОБА_2 направлено заяву ОСОБА_3 , зареєстровану в реєстрі за №2498 щодо задоволення вимог за іпотечним договором б/н від 29.09.2008 року. Також зазначається про наявність невиконаного основного боргового зобов`язання станом на 06.08.2020р., що складає 128 475,48 дол. США та еквівалентно 3 546 064,57 грн., а також про необхідність надання підтвердження його виконання протягом 30 днів. За відсутності такого підтвердження повідомлено про звернення стягнення на предмет іпотеки за умовами розділу 5 іпотечного договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, повідомляється, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фактор» укладено договір відступлення права вимоги, за яким останнім набуто право вимоги за кредитним договором №0 від 29.09.2008року. 24.07.2020 року між ТОВ «ФК «Еліт Фактор» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги за яким останній набув право вимоги за кредитним договором № 0 від 29.09.2008 року (а.с.20-21).

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , предметом судового розгляду була її вимога, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, про визнання недійсним договору факторингу № 4 від 11.06.2012р, укладеного між АТ "Укрсиббанк" та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ».

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні саме цієї позовної вимоги, решта цього ж рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в апеляційному порядку не переглядається, як не оскаржене.

У відповідності до положень ст.1077, ч.2 ,3 ст. 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який, передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Предметом договору факторингу, згідно ч.1 ст. 1078 цього Кодексу, може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, від 11.10.2019 у справі № 910/13731/17 та від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц, де зазначається, що договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що:

а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором);

б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги);

в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;

г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату;

д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо;

е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Як вбачається зі змісту договору факторингу №4 від 11.06.2012р., сторонами цього договору є юридичні особи, а саме: клієнт - ПАТ «УкрСиббанк», який є власником прав вимоги на підставі первинних договорів, та фактор - ТОВ «Кей-Колект», що набуває за плату право грошової вимоги до боржника, яким може бути фізична та юридична особа, які уклали первинні договори із Клієнтом.

Предметом договору факторингу є права грошової вимоги, обсяг, яких визначений у додатку 1 цього договору. Одночасно із відступленням прав вимоги переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення. (розділ 1 договору).

Відступлення прав вимоги засвідчується складанням акту приймання-передачі прав вимоги, який складається сторонами виключно після одержання Клієнтом суми фінансування. (п.3.2)

Акт приймання передачі прав вимоги складений 11.06.2012р. (а.с.107-112).

У відповідності до електронної форми додатку до договору факторингу набувачу передано право вимоги за кредитним договором від 29.08.2008р. №0, боржником за яким є ОСОБА_5 , із загальним розміром заборгованості 137700 у валюті кредиту долар США. (а.с.113).

Також 11.06.2012р. нотаріально посвідчений договір відступлення вимоги за договором іпотеки (а.с.114-116).

Враховуючи наведені норми законодавства та викладені фактичні обставини, що характеризують зміст та умови оскаржуваного позивачем договору факторингу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відступлення права грошової вимоги за цим договором здійснюється до боржника, правовий статус якого нормами ст. 1077 ЦК України не визначений.

Не спростовує цей висновок суду доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів розпорядження Дежфінпослуг №231/2009, яким до послуги факторингу віднесено покупку права вимоги лише до боржників-підприємців, оскільки виходячи із буквального тлумачення змісту наведених норм цивільного законодавства України, відступлення права грошової вимоги за договором факторингу може бути здійснено як до юридичної особи/ фізичної особи- підприємця, та і до фізичної особи, що не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові колегії суддів Другої судової палати КЦС ВС від 24.06.2019р. у справі № 757/44011/15-ц.

Апеляційний суд звертає увагу, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 352 від 06.02.2015р., усунута колізія у застосуванні норми права вищої юридичної сили, яким є ЦК України та п.1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 3.04.2009р. «Про віднесення операцій і фінансовими активами до фінансових послуг» шляхом виключення п.1 цього розпорядження, у зв`язку із чим п.2-6 вважати відповідно 1-5.

Розпорядження № 231 втратило чинність із 25.09.2015р. згідно з розпорядженням Національної комісії від 13.08.2015 № 1926, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 вересня 2015 р. за № 1045/27490.

Крім того, не встановлює жодних обмежень щодо правового статусу боржників, відносно зобов`язань яких здійснюється уступка права вимоги при укладанні договору факторингу, і п/п «а» пункту 2 ст.1 Конвенції УНІДРУА «Про міжнародний факторинг» (Оттава 28 травня 1988), яка ратифікована Законом України від 11.01.2006р.№ 3302-У1.

Норми Конвенції підлягають застосуванню у випадку грошової вимоги за договором факторингу, що випливають з договору купівлі-продажу товарів між постачальником та боржником, які здійснюють господарську діяльність на території різних держав, тоді як у договорі факторингу № 4 від 11.06.2012р сторонами є юридичні особи: АТ "УкрСиббанк" та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ», що здійснюють свою господарську діяльність в межах території України. Такий висновок узгоджується із правовою позицією ВП ВС, викладеною у постанові від 16 01.2019р. у справі № 826/7941/11.

Також суд звертає увагу, що за змістом ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, тому на думку колегії суддів апеляційної інстанції, він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 цього Кодексу.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси (п. 17 Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

При вирішенні питання щодо визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Натомість, ОСОБА_1 ні в позовній заяві, ні в доводах апеляційної скарги не наведені обставини, які б вказували на порушення її прав та обов`язків як сторони забезпечувального зобов`язання щодо виконання основного зобов`язання боржника за кредитним договором внаслідок зміни особи кредитора після укладання договору факторингу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості та ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської областівід 15 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ КОЛЕКТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ-ФАКТОР" про визнання недійсним договору факторингу №4 від 11.06.2012р, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ», залишити без змін.

В іншій частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 липня 2021 року в апеляційному порядку не переглядається, як не оскаржене.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік