Справа № 299/2540/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, на заочне рішення Виноградівського районного суду від 02 вересня 2014 року (головуючий суддя Надопта А.А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 09.06.2008 між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0602/0608/98-005, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США та зобов`язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування даним кредитом у розмірі 11,9 % річних строком до 07.06.2018.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №0602/0608/98-005-Р-1 від 09.06.2008, згідно якого остання зобов`язалася відповідати за порушення зобов`язання позичальником.

Згідно договору факторингу №15 від 28.11.2012 ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Пллюс» право вимоги за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008, укладеним із ОСОБА_2 .

Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03.07.2014 утворилася заборгованість у розмірі 51 538,50 доларів США, що по курсу НБУ становила 610 215,84 грн, з яких 28.250,00 доларів США (334 480,00 грн) за кредитом; 13 127,63 доларів США (155 431,14 грн) за відсотками; 10 160,87 доларів США (120 304,70 грн) - пеня.

Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором з вказаними вище складовими, та 3 654,00 грн судового збору.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 02.09.2014 - позов ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором в сумі 610 215,84 гривень та 3 654,00 гривень судового збору.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 06.12.2019 заяву ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

На заочне рішення подала апеляційну скаргу поручитель ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв В.В. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що справу було розглянуто без участі відповідачів; у справі відсутній належний і допустимий доказ щодо розміру заборгованості; надана позивачем довідка розрахунок заборгованості від 03.07.2014 не відповідає вимогам закону щодо первинних документів, оформлена листом довільної форми із зазначенням загальної суми заборгованості, з якої неможливо встановити дійсний розмір заборгованості з усіма його складовими та періодами нарахування; останній платіж на погашення заборгованості здійснено задовго до пред`явлення позову, проте дату внесення останнього платежу визначити неможливо через відсутність у справі належного розрахунку заборгованості; у договорі поруки не встановлено строк поруки; порука припинена, оскільки кредитор протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя; пеню безпідставно нараховано в іноземній валюті; позивачем пропущено загальний строк позовної давності, при цьому строк спеціальної позовної давності щодо стягнення пені закінчився у 2011 році; у справі немає документів, що посвідчують повноваження ОСОБА_4 , яка підписала довідку розрахунок заборгованості від 03.07.2014.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 рішення суду не оскаржив, тому апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в частині задоволення вимог до поручителя ОСОБА_1 , не роблячи висновків щодо неоскарженої частини рішення в частині вирішення вимог до позичальника.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. ОСОБА_3 , що діє в інтересах поручителя ОСОБА_1 , було подано до апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта та його представника.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, що не з`явились в судове засідання. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обставини, на які він посилався, обґрунтовуючи свої вимоги, а саме: наявність договірних відносин за кредитним договором та договором поруки, невиконання зобов`язань за цими договорами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також доведено розмір заборгованості відповідно до її розрахунку.

Однак такі висновки суду щодо поручителя ОСОБА_1 є помилковими та не ґрунтуються на доказах, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09.06.2008 між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0602/0608/98-005, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США та зобов`язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування даним кредитом у розмірі 11,9 % річних строком до 07.06.2018.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №0602/0608/98-005-Р-1 від 09.06.2008, згідно якого остання зобов`язалася відповідати за порушення зобов`язання позичальником.

Згідно договору факторингу №15 від 28.11.2012 ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Пллюс» право вимоги за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008, укладеним із ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з реєстру заборгованості боржників, що є додатком до договору факторингу, на момент відступлення, станом на 28.11.2012, заборгованість за даним кредитним договором становила 51 538,50 доларів США, з яких 28 250,00 доларів США за кредитом; 13 127,63 доларів США за відсотками; 10 160,87 доларів США - пеня.

Саме вищевказаний розмір заборгованості вказано ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Пллюс» у позовній заяві та зазначено, що такий розмір боргу існує станом на 03.07.2014, а саме у розмірі 51 538,50 доларів США, що по курсу НБУ становить 610 215,84 грн, з яких 28.250,00 доларів США (334 480,00 грн) за кредитом; 13 127,63 доларів США (155 431,14 грн) за відсотками; 10 160,87 доларів США (120 304,70 грн) - пеня.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У даній справі встановлено, що боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами щомісяця з 01 по 10 число включно, згідно з графіком погашення (Додатком №1), що є невід`ємною частиною даного договору (п.п. 3.1, 3.3 кредитного договору, Додаток №1).

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору кредиту, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі кредитного договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Тобто кредитор повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення кредитором вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно

починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У даній справі кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, та встановивши, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» пред`явило позовні вимоги в судовому порядку до поручителя у липні 2014 року, тому порука припинилась по щомісячних платежах поза межами шести місяців, які передували зверненню до суду (тобто до січня 2014 року включно), а по решті платежів із лютого 2014 року порука діє.

Заявляючи вимоги до поручителя, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просило стягнути достроково у повному обсязі заборгованість станом на 03.07.2014 у розмірі 51 538,50 доларів США, що по курсу НБУ становить 610 215,84 грн, з яких 28.250,00 доларів США (334 480,00 грн) за кредитом; 13 127,63 доларів США (155 431,14 грн) за відсотками; 10 160,87 доларів США (120 304,70 грн) - пеня.

Сторони визнають ту обставину, що позичальник припинив внесення платежів за кредитним договором, та, щонайменше, з листопада 2012 року (після укладення договору факторингу від 28.11.2012) не здійснював погашення заборгованості.

Із даним позовом ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося у липні 2014 року.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20.10.2020 витребувано від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» розрахунок заборгованості за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008, обчисленим наростаючим підсумком за кожним черговим щомісячним платежем станом на 03.07.2014 із зазначенням всіх складових боргу та внесених сум на його погашення.

Апеляційний суд виходив із того, що у справі слід перевірити правильність та встановити розмір заборгованості за кредитним договором, обчисленим наростаючим підсумком станом на 03.07.2014, у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

На виконання цієї ухвали ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надало заяву із довідкою про заборгованість № 511976 від 10.12.2020, котра не містить відомостей про заборгованість за кожним черговим щомісячним платежем із зазначенням всіх складових боргу та внесених сум на його погашення.

Згідно наданої довідки, позиція кредитора у справі обґрунтована тим, що з моменту відступлення права вимоги за кредитним договором позичальник не здійснював жодних платежів, при цьому ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» після укладення договору факторингу №15 від 28.11.2012 не нараховувало додаткових відсотків та неустойки, а визначило той розмір заборгованості, що обчислений та існував станом на 28.11.2012.

Відтак, оскільки сума відсотків у розмірі 13 127,63 доларів США (155 431,14 грн), а також пені у розмірі 10 160,87 доларів США (120 304,70 грн) обчислена та існувала поза межами шести місяців, які передували зверненню до суду з позовом, тому вимоги про стягнення цих відсотків та пені із поручителя є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, у зв`язку з припиненням поруки за відповідними платежами.

Водночас, враховуючи наявні у справі докази, еручи до уваги графік погашення кредиту (додаток №1, а.с. 7-8), колегією суддів встановлено, що заборгованість поручителя за кредитом (тілом), яку позивач просив стягнути достроково у повному обсязі, становить 13 250,00 доларів США, яку обчислено судом у межах строку дії поруки за період із лютого 2014 року до червня 2018 року (53 платежів * 250 дол = 13 250 доларів США).

Про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції відповідачі були повідомлені належним чином, що стверджується відповіднми розписками (а.с.45,46)

Поручителем ОСОБА_1 та її представником не надано належних і допустимих доказів того, що сума заборгованості за вищевказаний період (у межах чинності поруки) за тілом кредиту є іншою, не надано контррозрахунку; при цьому скаржник та його представник визнають ту обставину, що після пред`явлення позову, платежі на погашення кредиту не здійснювались.

Таким чином у солідарному порядку стягненню з поручителя ОСОБА_1 та позичальника ОСОБА_2 підлягає заборгованість за тілом кредиту із лютого 2014 року до 07.06.2018 (кінцевого строку кредитування) у розмірі 13 250,00 доларів США, що за визначеним місцевим судом та зазначеним позивачем курсом НБУ 11,84 становить 156 880 гривень (13250,00 х 11,84 = 156 880).

При цьому, залишок заборгованості, що визначений рішенням місцевого суду, слід стягнути лише з боржника ОСОБА_2 , яким рішення суду першої інстанції не оскаржувалось. Така заборгованість позичальника ОСОБА_2 становить 453 335,84 гривень, з яких 177 600,00 гривень за кредитом, 155 431,14 гривень за відсотками, 120 304,70 гривень - пеня (610 215,84 - 156 880 = 453335,84; 334 480,00 - 156 880 = 177600). При тому, що в апеляційному порядку рішення місцевого суду переглядається в частині задоволення вимог до поручителя ОСОБА_1 , резолютивну частину рішення слід змінити, шляхом її викладу у новій редакції.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З наявних у справі доказів вбачається, що позивачем при пред`явленні позову було сплачено 3654,00 грн судового збору.

Понесений позивачем судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в сумі 3654 грн. підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_2 .

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26.12.2019 було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в сумі 5481 грн. до ухвалення судового рішення. Пропорційно задоволеним вимогам до поручителя ОСОБА_1 (25,70 %) з останньої слід стягнути на користь держави 1408,62 грн (5481*25,70=1408,62).

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід змінити з підстав, передбачених п.п.3,4 ч. 1 ст 376 ЦПК України, , виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст 374, п.п.3, 4 ч. 1 ст 376, ст ст 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович - задовольнити частково.

Заочне рішення Виноградівського районного суду від 02 вересня 2014 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28-А, ) заборгованість за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008 у розмірі 156 880,00 гривень, що є заборгованістю за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008 в розмірі 453 335,84 гривень, з яких 177 600,00 гривень за кредитом, 155 431,14 гривень за відсотками, 120 304,70 гривень - пеня.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 3654,00 гривень судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1408,62 грн у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача - UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, призначення платежу - судовий збір стягнутий з ОСОБА_1 на користь держави, за рішенням №299/2540/14-ц.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 травня 2021 року.

Головуюча:

Судді: