Справа № 577/2859/20
Провадження № 2/577/57/21

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Калишенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , уточнивши вимоги, просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (далі по тексту в/ч НОМЕР_1 ):

1) нарахувати та виплатити їй заробітну плату за період з 20.06. по 30.07.2020 року за призначення тимчасово виконуючою обов`язки помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи військової частини;

2) нарахувати та виплатити їй заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30.07 по 31.07.2020 року, у зв`язку з ненаданням відпустки без збереження заробітної плати;

3) видати трудову книжку, внести зміни в наказ №488 про звільнення з посади юрисконсульта юридичної групи згідно п.3 ст.38 КЗпП України «за власним бажанням» дату звільнення зазначити на день видачі трудової книжки та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.08.2020 року за затримку видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

На обґрунтування вимог вказала, що з 23.01.2020 року по 31.07.2020 року працювала на посаді юрисконсульта юридичної групи в/ч НОМЕР_1 .

У період з 20.06. по 30.07.2020 року, за наказом №505 від 17.06.2020 року, тимчасово виконувала обов`язки помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи військової частини. Проте, доплата за виконання цих обов`язків не проводилась, тому, з посиланням на норми ст. 105 КЗпП України, просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити за цей період заробітну плату відповідно до посади.

Крім того, зазначила, що 30.07.2020 року через телефонний мобільний додаток «Вайбер» відправила своєму безпосередньому начальнику ОСОБА_2 заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами вказавши період з 30 по 31.07.2020 року. Однак, на порушення ст. 25 ЗУ «Про відпустки», їй, як матері, яка виховує без батька двох дітей до 15 років, така відпустка надана не була, хоча на роботу у вказані дні вона не вийшла. Вважає, що з її сторони мав місце вимушений прогул внаслідок неправомірної відмови у наданні відпустки, а тому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити за цей період заробітну плату.

Також стверджує, що при звільненні з в/ч НОМЕР_1 , яке відбулось відповідно до наказу №488 від 31.07.2020 року, і до теперішнього часу їй не видана трудова книжка, що тягне за собою наслідки у вигляді зміни дати звільнення та виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 01.08.2020 року. При цьому звертає увагу, що трудову книжку віддавала до відділення персоналу військової частини, де внаслідок недбалого ставлення працівників її трудова книжка була втрачена.

Представник в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 заперечує задоволенню вимог.

Правову позицію обґрунтовує наступним.

1) Згідно наказу Міністра оборони України від 24.01.2006 року №28 «Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.02.2006 р. за N 107/11981, командир має право, а не зобов`язаний, установлювати доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників. Наказ №505 від 17.06.2020 року про призначення ТВО помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи військової частини службовця ЗСУ Тарабан О.І. не містить вказівки про встановлення останній доплати, отже така доплата і не повинна була проводитись.

2) Подана 30.07.2020 року заява ОСОБА_1 про надання відпустки без збереження заробітної плати, яка була направлена позивачем на номер мобільного телефону представника відповідача за допомогою телефонного мобільного додатку «Вайбер», містить посилання на «сімейні обставини», що з урахуванням вимог ст. 26 ЗУ «Про відпустки», може бути надана за угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом. Оскільки наказу про надання такої відпустки ОСОБА_1 не видавалось, то самовільний не вихід на роботу 30 та 31.07.2020 року є прогулом без поважних причин. При цьому звертає увагу, що ця заява ОСОБА_1 не містить підставу наявності дітей до 15 років, яка, відповідно до ст. 25 наведеного Закону, зобов`язує роботодавця надати таку відпустку.

3) Трудова книжка ОСОБА_1 дійсно не була видана останній в день звільнення, оскільки відсутня у відділенні персоналу військової частини. З цього приводу проведено службове розслідування та встановлено, що військовослужбовець відділення персоналу ОСОБА_3 самовільно видала ОСОБА_1 трудову книжку, на прохання останньої з посиланням на необхідність пред`явлення до Управління соціального захисту населення для отримання матеріальної допомоги. У подальшому позивач трудову книжку не повернув, чим фактично створив передумову відповідальності військової частини внаслідок затримання видачі трудової книжки.

Суд, вислухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши представлені докази, приходить до переконання про відмову у задоволенні вимог виходячи із такого.

Згідно частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Установлено, і ці обставини визнаються сторонами, а тому, згідно зі ст.82 ЦПК, не підлягають доказуванню, що в період часу з 23.01.по 31.07.2020 року позивач ОСОБА_1 працювала на посаді юрисконсульта юридичної групи в/ч НОМЕР_1 .

У період з 20.06. по 30.07.2020 року, за наказом №505 від 17.06.2020 року, тимчасово виконувала обов`язки помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи військової частини, але доплату за це не отримала, у зв`язку з чим просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй таку доплату.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог суд виходить з того, що відповідно до функціональних обов`язків юрисконсульта юридичної групи в/ч НОМЕР_1 у своїй діяльності юрисконсульт юридичної групи підпорядковується помічнику командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи начальнику юридичної групи та командиру в/ч НОМЕР_1 . За відсутності помічника командира в/ч НОМЕР_1 начальника юридичної групи та офіцера юридичної групи виконує обов`язки помічника командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної групи (а.с.141). Крім того, за наказом Міністра оборони України від 24.01.2006 року №28 «Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.02.2006 р. за N 107/11981, командир має право установлювати доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників (п.4.1).

За таких обставин доводи позивача про не ознайомлення її під особистий підпис із вказаними функціональними обов`язками в даному випадку не мають правового значення. Також не заслуговує на уваги і посилання ОСОБА_1 на норми ст. 105 КЗпП України, оскільки наведений Наказ не суперечить вказаній нормі, а лише упорядковує питання доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників з правом, а не обов`язком, командира встановлювати такі доплати в межах фонду оплати праці.

Із дослідженої заяви ОСОБА_1 від 30.07.2020 року видно, що вона просить надати відпустку без збереження заробітної плати за сімейними обставинами з 30.07.2020 по 31.07.2020 (а.с.57).

Дане питання регламентоване Законом України «Про відпустки», зокрема ст. 26, у якій закріплено, що за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Отже, виходячи із підстав зазначених у заяві ОСОБА_1 слід погодитись з доводами представника відповідача про те, що дана відпустка могла бути надана лише за згодою роботодавця.

Відтак, посилання позивача на наявність у неї двох дітей віком до 15 років, як на підставу неправомірності відмови у наданні відпустки, що передбачена ст.25 Закону «Про відпустки», не є переконливим аргументом, оскільки наведена обставина не вказана у поданій заяві, а тому і не розглядалась керівництвом. При цьому необхідно зауважити, що заява позивачем була надіслана на номер мобільного телефону її безпосереднього керівника за допомогою мобільного додатку «Вайбер», а роботодавець не повинен догадуватись, що мав на увазі заявник.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 трудову книжку, внести зміни до наказу №488 про звільнення з посади юрисконсульта юридичної групи згідно п.3 ст.38 КЗпП України «за власним бажанням» дату звільнення зазначити на день видачі трудової книжки та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.08.2020 року за затримку видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу суд виходить із такого.

За положеннями частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 5 ст.235 КЗпП України регламентовано, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, в даному випадку, законодавець передбачив відповідальність работодавця за наявності вини останнього.

З урахуванням наведених норми судом ретельно перевірені, як доводи позивача, так і заперечення відповідача, внаслідок чого зроблений наступний висновок.

Під час звільнення ОСОБА_1 з роботи дійсно не була видана їй трудова книжка, але не з вини відповідача, а внаслідок дій самого позивача.

Так, при розгляді спору доведено, що ОСОБА_1 на початку лютого місяця 2020 року дійсно отримала у військовослужбовця ОСОБА_3 , яка на той час проходила службу у відділенні персоналу в/ч НОМЕР_1 , де зберігалися трудові книжки, власну трудову книжку для пред`явлення до Управління соціального захисту Конотопської міської ради з метою отримання соціальної допомоги. У подальшому трудову книжку не повернула, чим фактично створила передумови для подальшої відповідальності роботодавця, які використала як привід звернення до суду.

Саме на це вказують такі докази.

Висновок службового розслідування за наслідками якого винесений наказ командира в/ч НОМЕР_1 №781 від 06.10.2020 року, у якому зазначено, що трудова книжка ОСОБА_1 була видана 04.02.2020 року військовослужбовцем відділення персоналу ОСОБА_3 для надання до органу соціального захисту та у подальшому не повернута (а.с.143-158).

Відповідь начальника Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради на запит суду із якої вбачається, що ОСОБА_1 зверталась 07.02.2020 року до управління за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям. Для призначення вказаного виду допомоги було надано копію трудової книжки з пред`явленням оригіналу документа (а.с.115).

Покази допитаних у судовому засідання в якості свідків:

- військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , яка підтвердила, що на початку лютого місяця 2020 року після занесення запису про прийняття на роботу, на прохання ОСОБА_1 , віддала останній трудову книжку для наступного пред`явлення до Управління соціального захисту населення, однак позивач трудову книжку не повернув;

- працівника Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради ОСОБА_4 , яка пояснила, що 07.02.2020 року особисто оформляла документи для призначенням ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям. При цьому ОСОБА_1 надавала оригінал трудової книжки з якої і була зроблена та завірена ксерокопія цього документа, що перебуває в особовій справі ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що вказані свідки попереджалися про кримінальну відповідальність за надання неправдивих пояснень і їх покази повністю узгоджуються з іншими дослідженими доказами, а тому правдиві. Разом з тим, пояснення ОСОБА_1 в цій частині вимог є суперечливим та не переконливими, оскільки постійно змінювались, зокрема спочатку катигорично заперечувався факт отримання нею від ОСОБА_3 трудової книжки у лютому місяці 2020 року і пред`явлення до управління соціального захисту, але вже після допиту свідків поскаржилась на погану пам`ять і вказала, що допускає можливість отримання за вказаних вище обставин трудової книжки, однак стверджує, що повертала трудову книжку.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимог і в цій частині позову, оскільки не доведена вина роботодавця у затриманні видачі трудової книжки ОСОБА_1 .

Керуючись: ст.ст. 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач військова частина НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя Кравченко В. О.