печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2021 р. Печерський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань Шевчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданого в інтересах ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Еліт», третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаремонтне підприємство «УРАРП», про визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, скасування акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за даним позовом.

Ухвалою судді від 19 травня 2020 року було відкрито провадження для розгляду в порядку загального позовного провадження.

19 квітня 2021 року до суду надійшло клопотання ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» про закриття провадження у справі.

У клопотанні представник третьої особи посилається на те, що у лютому 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом до Державної виконавчої служби України, товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Еліт Сервіс", третя особа ПАТ КБ «Правекс банк», про визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, скасування акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013 року у справі №757/11581/13-ц позов задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2014 року зазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення Апеляційного суду м. Києва залишено без змін. На підставі викладеного, посилаючись на п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України просив закрити провадження у справі.

Дослідивши матеріали даного позову, суд приходить до наступного висновку.

У квітні 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом до Державної виконавчої служби України, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс банк», товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Еліт Сервіс", третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаремонтне підприємство «УРАРП», про визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, скасування акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки.

У лютому 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом до Державної виконавчої служби України, товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Еліт Сервіс", третя особа ПАТ КБ «Правекс банк», про визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, скасування акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013 року у справі №757/11581/13-ц позов задоволено частково.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2014 року зазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення Апеляційного суду м. Києва залишено без змін.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи, а також із змісту судових рішень у справі № 757/11581/13-ц, предметом спору є прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1 , які були проведені 29 грудня 2012 року.

Крім того, заявлені позовні вимоги позивачкою обґрунтовуються в обох випадках тим, що під час підготовки та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 від 29 грудня 2012 року, були допущені порушення вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (пп. 3, 4 п. 3.2., п. п. 3.5., 3.9.), що є підставою для визнання вказаних прилюдних торгів з реалізації предмету іпотеки недійсними.

Також суб`єктний склад учасників вказаного спору, відповідає сторонам, які брали участь у справі № 757/11581/13-ц.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Отже, закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

Крім того, заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

У даному разі, суд зазначає, що у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (заява №3236/03) від 03.04.2008, суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Подання позивачем нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення Апеляційним судом м. Києва від 10 липня 2014 року (справа №757/11581/13-ц), яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року залишено без змін, що набрало законної сили, фактично свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд зазначає про те, що розгляд позовних вимог у справі 757/14438/20 буде мати наслідком порушення принципу res judicata - остаточності рішень суду, оскільки розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суду слід буде здійснити переоцінку обставин, які встановлені судовим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2014 року в справі №757/11581/13-ц, яке набрало законної сили.

Очевидно, що в силу наведеного вище принципу такий перегляд є неприпустимим.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі та зміст позовної заяви, яка була предметом розгляду у справі № 757/11581/13-ц, суд дійшов висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справі № 757/11581/13-ц є тотожними, при цьому рішення Апеляційного суду м.Києва від 10 липня 2014 року є таким, що набрало законної сили.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Тому, в силу принципу res judicata відшукання стороною, яка програла судовий спір, нового доказу після набуття рішенням законної сили, не повинне тягнути перегляд такого рішення.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 757/14438/20, з огляду на встановлення під час розгляду даної справи факту існування рішення Апеляційного суду м.Києва від 10 липня 2014 по справі № 757/11581/13-ц, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет, з наданням правової оцінки у такому рішенні обставинам та підставам позову, заявленим у даній справі.

Враховуючи висновки суду про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі, заява про застосування строку позовної давності судом не розглядається.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці ОСОБА_2 вимоги частини 2 статті 256 ЦПК України, згідно з якими у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 1-22, 255 Цивільного процесуального кодексу України суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Еліт», третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаремонтне підприємство «УРАРП», про визнання недійсним прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним та скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, скасування акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки - закрити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року, а саме: арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.Л. Бусик