Справа № 683/3037/20
06 травня 2021 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді Кутасевич О.Г.
з участю секретаря судового засідання Свідерської К.В.
розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу №683/3037/20, 2/683/364/2021 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,
У грудні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4 та просили визнати право власності на частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за ОСОБА_1 на 1/3, за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - по 1/6, та на частки земельної ділянки загальною площею 0,487 га цільове призначення для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, ведення підсобного господарства 0,237 га, розташованих по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на частки 1/3, за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/6.
В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що зазначене будинковолодіння побудоване у 1971 році, однак не зареєстроване у встановленому законом порядку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружиною ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , їх син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_1 , онуки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відтак, зазначений будинок належав членам колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/6.
Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину на 1/6 частку будинковолодіння прийняла його дружина ОСОБА_6 , яка не оформила свої спадкові права та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після її смерті спадщину на 1/6 частку будинковолодіння як члена колгоспного двору та 1/6 після смерті ОСОБА_9 (разом 1/3) прийняли діти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки проживала на момент смерті разом із спадкодавцем, тобто по 1/6.
Однак, оформити свої права на спірне будинковолодіння позивачі не можуть, оскільки право власності на житловий будинок не зареєстровано, а тому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Крім того, ОСОБА_5 приватизував земельну ділянку загальною площею 0,487 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,237 га для ведення підсобного господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Тому ОСОБА_1 має право на 1/3 її частину, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/6 частки.
Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що у позасудовому порядку позивачі не можуть захистити своє право власності, просили позов задовольнити.
У судове засідання позивачі не з`явились, їх представник ОСОБА_11 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_4 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд уважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що згідно довідки Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району від 03 листопада 2020 року №1328 житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до групи «колгоспний двір» та станом на 15 квітня 1991 року ( до набрання чинності Законом України «Про власність») членами цього двору були ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , їх син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_1 , онуки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належать його членам на праві сумісної власності.
Згідно ч.2 ст. 13 цього ж Кодексу частки члена колгоспного двору встановлюються виходячи з рівності часток сіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Таким чином ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належало по 1/6 частки зазначеного будинковолодіння.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року).
Згідно ч.1 та ч.2 ст.549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Судом установлено, що після смерті ОСОБА_5 , 05 січня 2001 року в управління та розпорядження спадковим майном вступила спадкоємець за законом його дружина ОСОБА_6 , яка на день смерті проживала разом з померлим.
Тобто ОСОБА_6 прийняла спадщину на 1/6 частину будинковолодіння після смерті чоловіка ОСОБА_5 , однак не оформила своїх спадкових прав.
Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).
Судом також установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , яка на час смерті проживала разом з дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а тому останні відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України набули в порядку спадкування за законом ще по 1/6 частині будинковолодіння по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності або користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частинку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Отже, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 у встановленому законом порядку прийняли спадщину на 1/6 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 кожен та по 1/6 відповідно земельної ділянки за тією ж адресою.
А тому, ураховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як членам колгоспного двору вже належало по 1/6 частці будинковолодіння, вони є власниками 1/3 частки будинковолодіння та відповідно земельної ділянки за тією ж адресою.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Частиною 3 наведеної статті передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 цієї статті також встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Оскільки ОСОБА_5 при житті в порушення вимог діючої на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РМР від 31 січня 1966 року не зареєстрував право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , позивачі позбавлені можливості оформити своє право власності на це будинковолодіння, а також право власності в порядку спадкування.
Відповідно до усталеної судової практики у справах про спадкування, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
03 листопада 2020 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено ОСОБА_1 в оформленні її спадкових прав за законом на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оскільки згідно довідки Старокостянтинівського БТІ від 25 вересня 2020 року за ОСОБА_15 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю магазину по АДРЕСА_1 згідно рішення Старокостянтинівського районного суду від 13 жовтня 2005 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зареєстровано.
Судом установлено, що нежитлова будівля магазину по АДРЕСА_1 та житловий будинок, збудований ОСОБА_5 у 1971 році за тією ж адресою в с. Пашківці Старокостянтинівського району є різними об`єктами нерухомості, що підтверджуються матеріалами інвентарних справ.
Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов по визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності.
Ураховуючи викладене, суд уважає, що є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/ 3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,487 га цільове призначення для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, ведення підсобного господарства 0,237 га, розташованих по АДРЕСА_1 та за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 по 1/6 цього ж житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та по 1/6 зазначеної земельної ділянки.
Позовні вимоги про стягнення судових витрат позивачами не заявлялись.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 житлового будинку АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожною по 1/6 частці житлового будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачі: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя: