УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі судового засідання Ситнік О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Мангушська районна державна адміністрація Донецької області про скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, закриття розділу у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна та припинення права власності,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року Маріупольська міська рада звернулась до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 20.07.2020 року провадження по справі було відкрито та справу було призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27 листопада 2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 30.11.2020 року. В подальшому судові засідання по справі відбувались 18 грудня 2020 року, 25 січня 2021 року, 12 лютого 2021 року, 11 березня 2021 року, 25 березня 2021 року, 14 квітня 2021 року.

В судове засідання, призначене на 13 травня 2021 року, сторони не з`явились, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи в її відсутність.

Відповідачем ОСОБА_1 через канцелярію суду було подано заяву про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки він, як діючий ФОП, використовує спірну земельну ділянку під розміщення торгівельного павільйону, де здійснює підприємницьку діяльність. Посилається при цьому на позицію Верховного суду в постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 266/1/17 та від 17 березня 2021 року у справі № 263/15489/16-ц.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, та роз`яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку господарського судочинства, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, предметом позовних вимог є, на думку позивача, незаконне використання ОСОБА_1 земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови за адресою АДРЕСА_1 під розміщення торгівельного павільйону з продажу молочної продукції на підставі свідоцтва про право власності від 31.07.2015 року № 41569490 без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є порушенням ст. ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України. Вказана земельна ділянка ОСОБА_1 не виділялась та в оренду не надавалась, рішення про надання поштової адреси не приймалось.

Відповідач ОСОБА_1 з 24 вересня 2009 року є фізичної особою підприємцем, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (частина п`ята статті 26 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці (далі ФОП), фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору зокрема є: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України (далі ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, якою передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

15 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/19389/17 (провадження № 14-42цс19) сформулювала правовий висновок про те, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Установлено, що ФОП ОСОБА_2 використовує спірну земельну ділянку під розміщення торгівельного павільйону, належного йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.07.2015 року № 41569490. Вказане приміщення відповідач використовує для здійснення підприємницької діяльності, отже, цільовим призначенням земельної ділянки, на якій його розташовано, є комерційна діяльність.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 з 24 вересня 2009 року зареєстрований як ФОП. Відомостей про припинення ним підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом немає.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку, що спір у цій справі, який виник за участю суб`єктів господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці, належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 263/15489/16-ц (провадження № 61-11007св20) та у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 266/1/17 (провадження № 61-7201св20).

З огляду на приписи п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та роз`яснює позивачеві його право на звернення до суду із позовом в порядку господарського судочинства.

Заходи забезпечення позову підлягають скасуванню у відповідності до ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, 158 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження в цивільній справі за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Мангушська районна державна адміністрація Донецької області про скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, закриття розділу у Державному реєстрі прав на об`єкт нерухомого майна та припинення права власності - закрити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду за захистом порушеного права в порядку господарського судочинства.

Арешт, накладений ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17 липня 2020 року на нерухоме майно : нежитлову будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 31 липня 2015 року Реєстраційною службою Першотравневого районного управління юстиції Донецької області, шляхом заборони оформлення та видачі документів про її відчуження та шляхом заборони проводити будь-які нотаріальні дії за вказаною адресою скасувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційної інстанції в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення його повного тексту.

Суддя: Ю. О. Матвєєва