Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2021 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Питель О.В.,

за участю секретаря судового засідання Цвень М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Копайгородської селищної ради про визначення місця проживання дитини,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09.02.2014 у виконавчому комітеті Копайгородської селищної ради Барського району Вінницької області вони з відповідачем зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2. Від шлюбу з відповідачем у них є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення залишився проживати з відповідачем. Від початку процесу розлучення ОСОБА_2 перешкоджала зустрічам та спілкуванню позивача з сином. З метою вжиття заходів досудового вирішення спору позивач звертався до Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вінницької області з проханням усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 у виконанні його батьківських обов`язків. Розпорядженням голови Барської РДА від 26.10.2018 було встановлено час участі позивача у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_4 : у суботу та неділю з 10.00 до 16.00 год. за місцем проживання матері з дитиною: АДРЕСА_1 , попередньо узгодивши час зустрічі з матір`ю дитини ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , батьків малолітнього ОСОБА_4 , поважати інтереси один одного, піклуватись про стан здоров`я та повноцінний розвиток дитини, не перешкоджати один одному у виконанні батьківських обов`язків. 16.02.2020 під час зустрічі з сином позивач звернув увагу на неприродно жовтий колір його шкіри, запропонував ОСОБА_2 на наступний день відвести сина до лікарні для з`ясування причини. Однак, відповідач, посилаючись на наявність справ, привела сина до лікарні 20.02.2020. З даного приводу позивач висловив зауваження ОСОБА_2 . Вартість проведення аналізів та купівлю ліків було оплачено позивачем. Повторний огляд у лікаря було призначено на 04.03.2020. За результатами дослідження крові було встановлено наявність 10 % еозинофілів при допустимому значенні 1-5 %. З 22.02.2020 по 03.03.2020 відповідач усіляко відмовляла позивачу в зустрічі з сином. 04.03.2020 за результатами проведення дослідження крові у ОСОБА_4 було виявлено зростання наявності еозинофілів до 15 % при допустимому значенні 1-5 %. 06.03.2020 за результатами аналізу було встановлено наявність у дитини аскарид. Підсумовуючи результати проведених лабораторних досліджень, позивач вважає, що погіршення стану здоров`я сина виникли внаслідок ігнорування ОСОБА_2 своїх обов`язків доглядати за дитиною. 07.03.2020 під час зустрічі з сином позивача неприємно вразили прояви агресії у його поведінці, намагання за кожної сприятливої нагоди сховатися під стіл, а також відсутність апетиту. 14.03.2020, 15.03.2020, 21.03.2020, 22.03.2020 позивач телефонував ОСОБА_2 для узгодження часу зустрічі з сином, однак відповідач слухавки не піднімала та не перетелефонувала йому. 27.03.2020 ОСОБА_2 у телефонній розмові повідомила позивачу, що зустрічатись з сином вона йому не дозволить через запровадження карантину. На час звернення позивача до суду з позовом місце проживання сина ОСОБА_4 з його матір`ю позивачу невідоме, відомості про умови його проживання відсутні. Позивач також зазначив, що має роботу, самостійний дохід та постійне місце проживання, спиртних напоїв не вживає, за місцем роботи характеризується позитивно, добре ставиться до сина. Щодо колишньої дружини зазначив, що, як йому відомо, вона ніде не працює, не має власного житла та самостійного доходу, належним чином не піклується про стан здоров`я та повноцінний розвиток їхньої дитини, систематично перешкоджає йому у виконанні батьківських обов`язків. Вказав, що 22.06.2018 ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини, де зазначила, що джерел доходу, крім соціальних виплат у зв`язку з доглядом за дитиною, вона не має. У позовній заяві про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 зазначила, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач вважає, що, з огляду на порядковий номер цих справ, ОСОБА_2 обґрунтовує свої позовні вимоги заздалегідь неправдивими обставинами, чим вводить суд в оману, розуміючи, що довідка Копайгородської селищної ради Барського району є завідомо недостовірною. ОСОБА_2 знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати, а тому створення нею становища коли її утримує малолітній син суперечить інтересам дитини та є аморальною поведінкою з її боку. За таких обставин, позивач просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , з батьком - ОСОБА_1 .

Представник відповідача подала відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає. У відзиві зазначено, що дійсно після розлучення син сторін у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з нею. Вона як мати малолітньої дитини належно виховує дитину, забезпечує її усім необхідним. Розуміє, що батько дитини ОСОБА_1 і вона мають рівні права щодо виконання батьківських обов`язків, які повинні ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Посилання ОСОБА_1 на те, що вона погано відноситься до дитини безпідставні, оскільки, як мати піклується про здоров`я дитини. У зв`язку з введенням в державі карантину не дозволяла батькові дитини забирати сина до себе, оскільки перш за все повинна думати про здоров`я дитини, правомірно намагається обмежити дитину від перебування в людних місцях. Синові ще не має чотирьох років, відповідач вважає, що у такому віці дитина повинна проживати з матір`ю, правових підстав змінювати місце проживання дитини немає. Погоджується з посиланням ОСОБА_1 , що батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, вважає, що виховує сина на таких засадах. Відповідач звернула увагу, що позивач вказав, що його місце проживання зареєстроване у с. Маньківці Барського району Вінницької області, а проживає і працює він у м. Бар Вінницької області, тому їй не зрозуміло, з ким і де буде проживати дитина, яку так хоче забрати ОСОБА_1 . Просила у позові відмовити.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягає на тому, що відповідач неналежно виховує дитину та наполягає на задоволенні своїх позовних вимог.

Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого відповідач позов не визнає, та не згодна з твердженням позивача відносно того, що вона неналежно виховує дитину, вона як мати забезпечує дитину всім необхідним, робить все можливе заради благополуччя дитини, заради її всебічного розвитку. Вважає, що дитина, якій не виповнилось чотири роки повинна проживати з матір`ю, що відповідатиме інтересам дитини.

Під час судового розгляду відповідач суду пояснила, що позов не визнає, заперечує проти його задоволення. Вказала, що виховує сина і піклується чотири роки. Сім`я ОСОБА_1 розпалася, коли синові був 1 рік та 3 міс., відповідач забрала дитину та була вимушена піти. Упродовж шести місяців позивач жодного разу навіть не зателефонував, не цікавився дитиною. Почав спілкуватися, коли відповідач звернулася до суду з заявами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, справа про аліменти розглядалася близько шести місяців, ОСОБА_1 не хотів сплачувати аліменти. Додатково відповідач повідомила, що позивач забрав 8000 гривень, які було отримано як соціальну допомогу при народженні дитини, та досі не повернув їх. Відповідач повідомила, що слідкує за станом здоров`я дитини, за потреби звертається до лікаря.

У судовому засіданні відповідач підтвердила, що певний час не дозволяла позивачу бачитися з сином, забирати його до себе. Це було на початку весни 2020 року, коли було введено карантин. Відповідач дуже переживала за здоров`я сина, зараз розуміє, що батько має право бачитися з сином та вона повинна сприяти цьому.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у судовому засіданні підтримала висновок щодо розв`язання спору, висловилася про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки там створено належні умови для дитини, дитина виховується в атмосфері люблячих мами, бабусі, дідуся, для малолітньої дитини надзвичайно важливе материнське піклування. Розлучення малолітньої дитини з матір`ю може спричинити травму для дитини, підстав для такого розлучення нема. Батько дитини - позивач має право та повинен спілкуватися з дитиною, піклуватися про нього, приймати участь у вихованні, але, на думку представника третьої особи, проживати малолітній син сторін у справі повинен з матір`ю.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2018 № 125/1168/18 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 06.10.2018.

Розпорядженням Барської районної державної адміністрації Вінницької області № 281 від 26.10.2018 "Про участь батька у вихованні малолітньої дитини", встановлено час участі ОСОБА_1 у вихованні його сина ОСОБА_4 : у суботу та неділю, з 10.00 до 16.00 год., за місцем проживання матері з дитиною: АДРЕСА_1 , попередньо узгодивши час зустрічі з матір`ю дитини ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , батьків малолітнього ОСОБА_4 , поважати інтереси один одного, піклуватись про стан здоров`я та повноцінний розвиток дитини, не перешкоджати один одному у виконанні батьківських обов`язків.

Відповідно до даних копії результатів проведення дослідження крові, у ОСОБА_4 20.02.2020 було виявлено зростання наявності еозинофілів до 10 %, 04.03.2020 - до 15% при допустимому значенні 1-5 %. Оригінали результатів досліджень, що містяться у медичній картці (що була витребувана за клопотанням позивача), були оглянуті у судовому засіданні.

Суд не приймає факт зростання рівня еозинофілів у крові малолітнього ОСОБА_4 , як доказ невиконання своїх батьківських обов`язків відповідачем, оскільки станом на 20.02.2020 позивач повноцінно мав можливість спілкуватися з сином та так само, як і відповідач, виконувати свій батьківський обов`язок щодо піклування про стан здоров`я сина. Крім того, позивачем не було доведено з якої причини відбулися зміни у крові сина, чи залежать такі зміни від дій чи бездіяльності осіб та кого саме, очевидно, що для таких висновків потрібні спеціальні знання у галузі медицини.

Відповідно до даних копії виробничої характеристики ПАТ "Барський машинобудівний завод" № 569 від 01.04.2021, ОСОБА_1 працює на підприємстві ПрАТ "Барський машинобудівний завод" з 07.04.2014 по даний час на таких посадах: слюсар-ремонтник, слюсар з механоскладальних робіт, водій електровізка, водій автонавантажувача. За час роботи зарекомендував себе як трудолюбивий, відповідальний працівник, зі співробітниками підтримує добрі стосунки, завдання виконує вчасно і якісно, порушень трудової дисципліни не було.

Згідно з даними копії довідки про доходи № 12 від 12.03.2003 ПрАТ "Барський машинобудівний завод", за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року загальна сума доходу позивача на посаді водія автонавантажувача склала 28218,75 грн.

ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, що підтверджується даними копій довідок Комунального некомерційного підприємства "Барська центральна районна лікарня" Барської районної ради від 12.03.2020 № 90 та № 66 відповідно.

Позивач не має заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.03.2020 є переплата у розмірі 1427,85 грн, що підтверджується даними копії розрахунку у виконавчому провадженні № 58877298.

Відповідно до даних довідки виконавчого комітету Копайгородської селищної ради Барського району Вінницької області № 981 від 20.05.2020, ОСОБА_2 зареєстрована з адресою: АДРЕСА_1 На час видачі довідки за місцем реєстрації не проживала. За час проживання на території селищної ради громадського порядку не порушувала, поводилася скромно, належним чином виховувала сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Компроме-туючими матеріалами відносно ОСОБА_2 виконавчий комітет селищної ради не володіє.

Згідно з даними повідомлення виконавчого комітету Копайгородської селищної ради Барського району Вінницької області № 245/02-11 від 10.07.2020, ОСОБА_2 у період з 01.04.2018 до 15.04.2020 на території Копайгородської селищної ради ніде не працювала.

Відповідно до даних висновку Органу опіки та піклування Барської районної державної адміністрації № 1728 від 01.09.2020, орган опіки та піклування Барської районної державної адміністрації місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає доцільним разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до даних висновку Органу опіки та піклування Копайгородської селищної ради, що підготовлений на підставі ухвали Барського районного суду Вінницької області від 10.03.2021 за клопотанням позивача, місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідачем були надані документи, що підтверджували її проживання з цивільним чоловіком ОСОБА_6 у с. Балки та його позитивну характеристику (станом на час звернення позивача до суду з позовом) (довідки виконавчого комітету Балківської сільської ради Барського району Вінницької області № 737 та № 736 від 18.05.2020), однак у ході судового розгляду було встановлено, що відповідач восени 2020 року припинила стосунки з цивільним чоловіком ОСОБА_6 та переїхала з сином жити до своїх батьків (с. Шипинки), відтак, судом не досліджувалися надані письмові докази. З указаних підстав судом не досліджувався заявлений як доказ - допит у якості свідка ОСОБА_6 та витребуваний за клопотанням позивача акт обстеження матеріально-побутових умов від 18.05.2020, оскільки дані докази не відповідають критерію належності (ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ч. 1, 2 ст. 15 даного Закону зазначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків регламентовано статтею 155 Сімейного кодексу України, вирішення батьками питань щодо виховання дитини - статтею 157 Сімейного кодексу України. Зокрема, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з положеннями частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991) (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Судом було встановлено, що після того, як сім`я ОСОБА_1 розпалася (з 2018 року), син сторін у справі проживав з відповідачем Наявні у справі документи підтверджують, що і позивач, і відповідач можуть виховувати сина.

Згідно з положеннями частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У матеріалах справи є два висновки щодо розв`язання спору: підготовлений органами опіки та піклування Барської районної державної адміністрації та Копайгородської селищної ради. У ході підготовки висновків було проведено обстеження умов проживання дитини, обох батьків, проведено бесіди з батьками та дитиною, у обох висновках орган опіки та піклування вказав на доцільність визначення місця проживання дитини з мамою - відповідачем ОСОБА_2 . Суд вважає надані висновки обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини.

Позивач обґрунтував свій позов наявністю у нього постійної роботи, заробітної плати та житла, що, на його думку, надає йому переваги з точки зору кращого матеріального стану, однак, при визначенні місця проживання дитини цей фактор не може бути вирішальним.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, що висловлена у постанові від 14.04.2021 № 716/591/19.

Під час судового розгляду встановлено, що син сторін у справі проживає з відповідачем та її батьками, у атмосфері любові та уваги, відповідач належно піклується про сина, він має усе необхідне. Судом не було встановлено, що мати веде себе аморально та своєю поведінкою може зашкодити розвитку дитини.

Ураховуючи наведені обставини, надаючи першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, беручи до уваги ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, його потребу у материнській турботі та догляді, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, необхідність забезпечення можливості розвитку дитини у стійкому середовищі, що буде забезпечено разом з матір`ю, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити.

При цьому, суд вважає, що це не вплине на взаємовідносини позивача з сином, оскільки проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач, як батько, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті сина та його розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я сина, стан його розвитку, незалежно від того з ким син буде проживати.

На підставі викладеного та Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 08.09.1995), Декларації прав дитини (20.11.1959), Закону України "Про охорону дитинства", ст. 29 ЦК України, ст. 7, 161, 171 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Копайгородської селищної ради про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Копайгородської селищної ради (вул. Центральна, 28, смт Копайгород, Вінницька область, ).

Повний текст рішення суду складено 30.04.2021.

Суддя