Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/223/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 квітня 2021 року м. Гребінка

19 квітня 2021 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вітківського М.О.,

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка без технічної фіксації засобами в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

18 березня 2021 року адвокат Потапенко А.М., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить: визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) житловий будинок загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований в АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок; «В» - погріб з шийкою; «Б» - гараж; «Г» - убиральня; «Д» - сарай; «е» - сарай; «Е» - сарай; «№1» - хвіртка; «№2,3» - ворота; «№4» - огорожа; «№5» - яма вигрібна; «№6» - колодязь питний. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на: 1/2 частину житлового будинку загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований в АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок; «В» - погріб з шийкою; «Б» - гараж; «Г» - убиральня; «Д» - сарай; «е» - сарай; «Е» - сарай; «№1» - хвіртка; «№2,3» - ворота; «№4» - огорожа; «№5» - яма вигрібна; «№6» - колодязь питний. Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на: 1/2 частину житлового будинку загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований в АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок; «В» - погріб з шийкою; «Б» - гараж; «Г» - убиральня; «Д» - сарай; «е» - сарай; «Е» - сарай; «№1» - хвіртка; «№2,3» - ворота; «№4» - огорожа; «№5» - яма вигрібна; «№6» - колодязь питний.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.11.1999 року по 11.10.2018 року. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. При розірванні шлюбу позивачем та відповідачем було визначено та встановлено вищевказаним рішенням суду, що спір щодо поділу майна буде вирішуватися в окремому визначеному законом порядку.

Зазначає, що впродовж спільного подружнього життя позивач з відповідачем спільними зусиллями та за спільні кошти побудували житловий будинок загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований в АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок з допоміжними господарськими побудовами було побудовано на виділеній позивачу Ульяновською сільською радою земельній ділянці для забудови житлового будинку. Після закінчення будівництва будинку сім`єю ОСОБА_2 , даний будинок відповідно діючого на час завершення будівництва було здано до експлуатації.

Вказує, що на момент введення в експлуатацію житлового будинку, а саме вересень 2000 року підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в органах місцевого самоврядування (сільської ради). Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні не відносяться до категорії самовільних.

У 2018 році з метою розподілу спільного майна подружжя, позивачем ОСОБА_1 замовлено, проведено технічну інвентаризацію будинку та виготовлено на будинок технічний паспорт. Факти, що будинок не являється самовільною побудовою та відсутність реєстрації права власності на будинок підтверджується відсутністю відповідних записів в технічному паспорті на будинок, ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» станом на 24.09.2018 року.

В зв`язку з тим, що відповідач не визнає права позивача на спірний будинок та на неодноразові звернення позивача не надає оригіналів виготовлених документів на будинок, позивач вимушений звернутися до суду з даним цивільним позовом за захистом його майнових прав.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 30.03.2021 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче судове засідання на 19.04.2021 року о 13 год. 00 хв. з викликом сторін (а.с.63,64).

19.04.2021 позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість в матеріалах справи міститься заява представника позивача, якою останній просить проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.69).

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явилася, натомість через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала у повному обсязі (а.с.70).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України в підготовчому засіданні суд ухвалює судове рішення у разі визнання позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання позову відповідачем, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

07.11.1999 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Пироговою (після укладення шлюбу Купрій) Оленою Михайлівною , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб у Гребінківському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавської області, актовий запис № 109, про що свідчить відповідне свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 (а.с.12).

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.09.2018 року (справа №528/675/18) шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розірвано (а.с.13, 13 зворот).

15.02.1993 року засіданням виконкому Ульяновської сільської ради народних депутатів Гребінківського району Полтавської області, громадянину ОСОБА_1 надано дозвіл на виділення земельної ділянки для забудови жилого будинку в с. Ульяновка Ульяновської сільської ради. Розмір земельної ділянки - 0,30 га; довжина - 100 м.; ширина - 30 метрів (а.с.19).

З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2000 року житловий будинок ОСОБА_1 , який розташовано в с. Ульяновка, Гребінківського району, Полтавської області введено в експлуатацію, про що свідчить акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації (а.с.20, 20 зворот).

Відповідно до облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 року в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 проживають: голова домогосподарства - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.23-25).

Станом на 04.09.2018 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований в АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок; «В» - погріб з шийкою; «Б» - гараж; «Г» - убиральня; «Д» - сарай; «е» - сарай; «Е» - сарай; «№1» - хвіртка; «№2,3» - ворота; «№4» - огорожа; «№5» - яма вигрібна; «№6» - колодязь питний. Замовник технічної інвентаризації ОСОБА_1 (а.с.14-16).

Відповідно до довідки від 03.05.2018 року №171, виданої виконкомом Почаївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_1 , 1975 р.н., на правах приватної власності (а.с.17).

Відповідно до довідки від 03.05.2018 року №170, виданої виконкомом Почаївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 0,25 га. (а.с.18).

Довідкою від 24.09.2018 року №4140 ТОВ Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне, виданої ОСОБА_1 , підтверджено, що житловий будинок, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , самочинного будівництва та перепланувань не виявлено (а.с.22).

Відповідно до звіту про оцінку майна СОД ОСОБА_9 станом на лютий 2021 рік, ринкова вартість житлового будинку (площею 98,0 м.кв.) з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 становить 64 300 (шістдесят чотири тисячі триста) грн. 00 коп. (а.с.26-50).

Згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.03.2021 року, номер інформаційної довідки 248783518, за параметрами пошуку право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою: АДРЕСА_1 , відомості по об`єкту відсутні (а.с.21).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, а саме: речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами ст. 22 КпШС (який втратив чинність 27.07.2010), але діяв на момент введення в експлуатацію житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно ст. ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За правилами ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 371 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 23, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, належними та достатніми доказами підтверджено, що нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований в АДРЕСА_1 , збудований та введений в експлуатацію під час шлюбу між позивачем та відповідачем та відповідно є спільною сумісною власністю подружжя, тому необхідно визнати за позивачем та відповідачем право власності на вищевказаний житловий будинок у рівних частках по 1/2 частині кожному.

У відповідності ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Керуючись ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 57,60,70,71 СК України, ст.ст. 15,16,328,368, 372, 392 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 200, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нерухоме майн - задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) житловий будинок загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований в АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок; «В» - погріб з шийкою; «Б» - гараж; «Г» - убиральня; «Д» - сарай; «е» - сарай; «Е» - сарай; «№1» - хвіртка; «№2,3» - ворота; «№4» - огорожа; «№5» - яма вигрібна; «№6» - колодязь питний.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на: 1/2 частину житлового будинку загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований в АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок; «В» - погріб з шийкою; «Б» - гараж; «Г» - убиральня; «Д» - сарай; «е» - сарай; «Е» - сарай; «№1» - хвіртка; «№2,3» - ворота; «№4» - огорожа; «№5» - яма вигрібна; «№6» - колодязь питний.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на: 1/2 частину житлового будинку загальною площею 98,0 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. з допоміжними господарськими побудовами, який розташований в АДРЕСА_1 , та в цілому складається з: «А-1» - житловий будинок; «В» - погріб з шийкою; «Б» - гараж; «Г» - убиральня; «Д» - сарай; «е» - сарай; «Е» - сарай; «№1» - хвіртка; «№2,3» - ворота; «№4» - огорожа; «№5» - яма вигрібна; «№6» - колодязь питний.

Судовий збір віднести на рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції Закону № 731-IX від 18.06.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином; суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення; суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 26.04.2021.

Суддя М. О. Вітківський