Справа № 570/5294/20
Номер провадження 2/570/486/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження та в порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування позовних вимог зазначається, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач з 16.04.2005 року за згодою колишнього власника житла - ОСОБА_3 . Відповідач є сином позивача та більше одного року не проживає у будинку, а проживає у м.Рівне, витрат на утримання майна не здійснює. У добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Місце фактичного проживання відповідача не відоме. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

19.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечив проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Не підтримав клопотання про виклик свідків. Просить не стягувати сплачений ним судовий збір з відповідача, відносить його на власний рахунок.

В судове засідання відповідач не з`явився повторно, судом було вжито належних заходів щодо його повідомлення про час, дату та місце розгляду справи. Відзиву до суду не надходило. З урахуванням усіх наявних умов, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

Таким чином, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.

Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 17.01.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Рівненського РНК Олинцем В.П.

Відповідач дійсно зареєстрований з 16.04.2005 року у житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою Олександрійською сільською радою № 636 від 28.12.2020 р.

На даний час відповідач у вказаному житовому будинку не проживає, що підтверджується відповідними актами обстеження, затвердженими Олександрійською сільською радою від 21.02.2019 р. № 29, від 04.02.2021 р. № 21, від 29.12.2020 р. № 102.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Щодо проживання відповідача в житловому будинку, що належить позивачу, судом встановлено, що жодних домовленостей між відповідачем та позивачем, як власником будинку немає.

Тобто, відповідач не являється власником житла та не проживає у ньому понад один рік, не має правових підстав для реєстрації у спірному будинку.

Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 року у справі № 209/2642/18, провадження № 61-9591св19, зазначив наступне.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не являється власником житла, не проживає у будинку понад один рік, тому не має правових підстав для реєстрації у ньому, коштів на сплату комунальних послуг відповідач позивачу не надає, у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право кристування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними не спростованими відповідачем, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: буд. АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 30.04.2021 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.