ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4540/21 Справа № 196/195/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та часткове скасування рішення виконкому та зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13-15 травня 2019 року, не погодивши свої дії ані з правлінням ані з загальними зборами ОСББ «Царичанський добробут», ОСОБА_2 знищив газон і бордюр на прилеглій до багатоквартирного будинку території та побудував в 3-х метрах від стіни фасаду - бетонну автостоянку.

01 липня 2019 року він отримав відповідь на звернення до голови Царичанської селищної ради Сумського Г.В., в якій повідомлялося, що ОСОБА_2 , який 13-15 травня 2019 року побудував автостоянку і стаціонарний мангал, звернувся за погодженням на їх будівництво до виконавчого комітету Царичанської селищної ради 14 червня 2019 року, тобто через місяць після їх побудови.

19 червня 2019 року начальник відділу житлово-комунального господарства виконавчого комітету Царичанської селищної ради Андрухів А.В., який є інженером-будівельником за освітою, доповів на засіданні виконавчого комітету по цьому питанню, не вказавши, що автостоянка та мангал побудовані ОСОБА_2 з порушенням вимог законодавства.

Члени виконавчого комітету одноголосно надали дозвіл на проведення благоустрою прибудинкової території будинку, у тому числі облаштування місця для паркування автомобілів та встановлення стаціонарного мангалу.

Після звернення позивача до Державної служби надзвичайних ситуацій, ОСОБА_2 31 липня 2019 року сам демонтував встановлений ним стаціонарний мангал.

Позивач звернувся до виконавчого комітету Царичанської селищної ради з проханням скасувати протиправне погодження на побудову автостоянки, але його заява не була розглянута.

Враховуючи викладене, просив суд визнати незаконним та частково скасувати рішення виконкому Царичанської селищної ради № 99 від 19 червня 2019 року «Про надання дозволу на проведення благоустрою прибудинкової території АДРЕСА_1 », яким надано дозвіл ОСОБА_2 на облаштування місця для паркування автомобілів. Знести самочинно побудовану бетонну автостоянку та відновити газон і бордюр біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , з компенсацією витрат пов`язаних з таким знесенням з ОСОБА_2 .

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та частково скасовано рішення виконкому Царичанської селищної ради № 99 від 19 червня 2019 року «Про надання дозволу на проведення благоустрою прибудинкової території АДРЕСА_1 »: 1. Надати дозвіл гр. ОСОБА_2 на проведення благоустрою прибудинкової території в АДРЕСА_1 , а саме: облаштування місця для паркування автомобілів.

Знесено самочинно побудовану бетонну автостоянку та відновлено газон і бордюр біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , з компенсацією витрат пов`язаних з таким знесенням, з ОСОБА_2 .

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збудованим місцем для паркування автомобілів на відстані менше 10 м від багатоквартирного житлового будинку, відповідач завдав незручностей позивачу, внаслідок чого оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та частковому скасуванню у відповідній частині, із подальшим знесенням самочинно побудованої автостоянки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції виконавчий комітет Царичанської селищної ради Дніпропетровської області звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що побудований об`єкт є саме автостоянкою, а не місцем для паркування, а також характеристик побудованого об`єкту. Надані позивачем фотокартки, не є належними та допустимими доказами, оскільки ані позивач по справі, ані відповідач ОСОБА_2 не є фахівцями, які володіють спеціальними знаннями та не можуть давати висновок щодо характеристик побудованого об`єкту. Висновки позивача ґрунтуються лише на припущеннях щодо характеристик побудованого об`єкту та не можуть замінити експертного висновку з цього приводу. При цьому, суд першої інстанції в порушення норм Цивільного процесуального кодексу України не з`ясувавши наявність поважних причин не подання позивачем доказів у встановлений строк, прийняв фотокартки як докази на стадії розгляду справи, чим допустив порушення принципу змагальності сторін.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради № 99 від 19 червня 2019 року останньому надано дозвіл на проведення благоустрою прибудинкової території в АДРЕСА_1 , а саме: облаштування місця для паркування автомобілів; встановлення стаціонарного мангалу; облаштування місця для паркування велосипедів; встановлення лавок; окультурення клумб. Заявнику погодити свої дії з усіма мешканцями під`їзду вищезазначеного будинку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з фотокарток доданих до матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 збудовано місце для паркування автомобілів на відстані менше 10 м від багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 , а тому рішенням виконавчого комітету та діями відповідача ОСОБА_2 порушено права позивача, як співвласника спільного майна багатоквартирного будинку.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 1 Закону України «Про будівельні норми» визначено, що будівельні норми - нормативний акт технічного характеру, що встановлює обов`язкові вимоги до об`єкта нормування у будівництві; державні будівельні норми - нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері будівництва.

Відповідно до додатку Б ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» автостоянка це спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів або інших мототранспортних засобів.

При цьому відповідно до Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1342, місце для паркування це місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху.

Таким чином, поняття автостоянки та місця для паркування не є тотожними, а тому до кожного з них встановлюються відповідні вимоги до ДБН.

Згідно пункту 10.8.8 та таблиці 10.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відстань від наземних та комбінованих (наземно-підземних) гаражів і відкритих автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків повинна складати не менше 10 метрів.

Позивачем в порушення вищезазначених норм цивільного процесуального кодексу України не надано жодного доказу, який би містив висновок експертної установи або фахівця експерта, що володіє спеціальними знаннями про те, що побудований відповідачем об`єкт є саме автостоянкою, а не місцем для паркування автомобілів, на облаштування якого ОСОБА_2 було надано дозвіл рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради № 99 від 19 червня 2019 року.

Також, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 збудовано місце для паркування автомобілів на відстані менше 10 м від багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 , оскільки з наданих позивачем фотокарток не можливо встановити на якій саме відстані від житлового будинку збудовано місце для паркування автомобілів, а будь-яких інших доказів які б містили заміри відстані від автостоянки до будинку, матеріали справи не містять.

Крім того, зазначені докази (фотокартки) судом першої інстанції були долучені до матеріалів справи з порушенням положень статей 83, 197 ЦПК України, оскільки були надіслані суду та іншим учасникам справи після закриття підготовчого провадження.

При цьому в порушення вимог 222 ЦПК України, суд першої інстанції не з`ясував поважність не подання позивачем вказаних доказів у встановлених строк, прийняв вказані фотокартки, як докази на стадії розгляду справи по суті, чим допустив порушення принципу змагальності сторін, що передбачений статтею 12 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 13-15 травня 2019 року вже побудував автостоянку, а за погодженням на будівництво звернувся до виконавчого комітету Царичанської селищної ради лише 14 червня 2019 року, тобто через місяць після побудови.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 до голови виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 14 червня 2019 року про надання дозволу на благоустрій прибудинкової території та рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради № 99 від 19 червня 2019 року, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на проведення благоустрою прибудинкової території в АДРЕСА_1 , у тому числі облаштування місця для паркування автомобілів

При цьому будь-яких належних та допустимих доказів дати побудови автостоянки (13-15 травня 2019 року) позивачем не надано, а тому зазначені обставини не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції на вказані обставини справи уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що відповідачем ОСОБА_2 збудовано місце для паркування автомобілів на відстані менше 10 м від багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 , а тому рішенням виконавчого комітету та діями відповідача ОСОБА_2 порушено право власності позивача, як співвласника спільного майна багатоквартирного будинку.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо даних для задоволення апеляційної скарги, тому з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції постановлене без встановлення всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, сплачений виконавчим комітетом Царичанської селищної ради Дніпропетровської області судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та часткове скасування рішення виконкому та зобов`язати вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області витрати зі сплати судового збору у розмірі 2522,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова