ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3213/21 Справа № 203/2144/20 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування позову зазначено, що 11 листопада 2019 року відповідачем по справі було затоплено квартиру позивача в результаті якого її було пошкоджено, згідно звіту матеріальний збиток склав 30001 грн. Позивачка просить суд стягнути з відповідачки 31461 грн. матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди, 6000 грн. витрат на правничу допомогу, та 1681,60 грн. судового збору (а.с. 1-4).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної залиттям квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 30001 грн., витрат на оплату звіту про оцінку розміру збитків в розмірі 1200 грн., витрат на оплату рецензування звіту про оцінку розміру збитків в розмірі 1000 грн., на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 925 грн. 60 коп., різницю на відшкодування витрат на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 1639 грн. 80 коп., а разом: 36 766 гривень 40 копійок. В решті позову відмовлено (а.с.212-218).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що рішення суду 1 інстанції ухвалене при неповному з`ясуванню обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволені позову відмовити (а.с.224-230).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8 9).

11 листопада 2019 року обстежено квартиру АДРЕСА_1 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 на ІНФОРМАЦІЯ_1 поверсі 25-и поверхового будинку, де на день обстеження було встановлено, що під час залиття квартири АДРЕСА_3 було частково пошкоджено стелі коридору 2,5 м2 і стіни коридору 2,5 м2, стелі ванної кімнати 2 м2. В результаті обстеження вище розташованої квартири АДРЕСА_2 виявлено порушення в центральній системі опалення, а саме встановлено заборонений насос системи теплової водяної підлоги та систему водяної теплої підлоги. Причиною залиття квартири АДРЕСА_3 стало встановлення забороненого насосу тиску води, в якому виявлено підтікання на монтажних з`єднаннях. В результаті обстеження ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , підрядником по обслуговуванню будинку ОСОБА_4 , виконуючим обов`язки ОК «Будинок 27Д» Гоголь Ю.О., сусідкою з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5 складено акт № 01/1 про наслідки залиття житлового приміщення (а.с. 14).

11 січня 2020 року повторно обстежено квартиру АДРЕСА_1 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 на ІНФОРМАЦІЯ_1 поверсі 25-и поверхового будинку, де на день обстеження було встановлено повторне часткове залиття, встановлено часткове пошкодження стелі коридору 0,5 м2, стіни коридору 2 м2. Причина залиття підтверджена актом № 01/1 від 11 листопада 2019 року. В результаті обстеження ОСОБА_1 , підрядником по обслуговуванню будинку ОСОБА_4 , виконуючим обов`язки ОК «Будинок 27Д» Гоголь Ю.О., сусідкою з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5 було складено акт № 01/2 про наслідки залиття житлового приміщення (а.с. 15).

Власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири укладеного 25 листопада 2016 року, посвідченого 25 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. за реєстровим № 868, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (а.с. 13, 113-116).

При розгляді справи сторонами не заперечувався факт розташування квартири відповідачки зверху над квартирою належною позивачці.

Вартість матеріальної шкоди від залиття квартири АДРЕСА_1 , склала 30001,00 грн., що було встановлено звітом про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 17 53). Вартість проведення оцінки склала 1200 грн., що підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг (а.с. 56).

Згідно висновків рецензії ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» на звіт оцінювача про оцінку матеріального збитку від 14 вересня 2020 року № VR200914-003-R1, на дату проведення оцінки суб`єкт оціночної діяльності та оцінювач мали чинні дозвільні і кваліфікаційні документи, що надавало їм право здійснювати оцінку. Вибраний вид вартості не відповідає вимогам Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10 грудня 2003 року № 1891 та вимогам Постанови КМУ № 1440 від 10 вересня 2003 року «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Методичні підходи, методи та оціночні процедури застосовано порушення Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10 грудня 2003 року № 1891, Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440, Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» затвердженого постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року № 1442, та інших нормативно-правових документів з методичного врегулювання оцінки. Відповідно до пункту 67 Національного стандарту № 1 затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440, звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний (а.с. 128 131).

Відповідно до висновків рецензії ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» від 30 вересня 2020 року на звіт про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття за адресою: АДРЕСА_6 , кількість і склад вхідних даних є повним та достатнім для проведення оцінки майна. Вихідні дані та інша необхідна для проведення оцінки інформація розкриті у звіті про оцінку повною мірою. Звіт про оцінку виконаний оцінювачем, який має всі необхідні дозвільні кваліфікаційні свідоцтва оцінювача підвищення кваліфікації та практичний досвід з оцінки майна. База оцінки (вид вартості, що був обраний) «ринкова вартість» відповідає вимогам Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ № 1891 від 10.12.2003, Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затв. Постановою № 1440 від 10.09.2003 та Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ від 28.10.2004 р. № 1442, та ін.. нормативно правових актів, регламентуючих оціночну діяльність в Україні. У відповідності до Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затв. Постановою КМУ № 1440 від 10.09.2003 Національного стандарту №2 «Оцінки нерухомого майна», затвердженого Постаново КМУ від 28.10.2004 р. № 1442, Методики оцінки майна, затвердженого Постановою КМУ № 1891 від 10.12.2003, оцінювач застосував порівняльний підхід-метод порівняння продажів, що є цілковито відповідним вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна. Незначні недолік звіту, вказані вище, значною мірою не впливають на достовірність та якість виконання звіту про оцінку. Звіт про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого в насідок залиття за адресою: АДРЕСА_6 , в цілому відповідає вимогам нормативно-правових атів з оцінки майна (а.с. 154). Вартість складання вказаного звіту склала 1000 грн., яка була сплачена ОСОБА_1 (а.с.159 160).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керуючись ч. 1 ст. 1192 ЦК України, виходив із того, що відповідачка зобов`язана відшкодувати позивачці майнову шкоду в розмірі 30001 грн. завдану залиттям, 1200 грн. витрат на оплату звіту про оцінку розміру збитків, а також витрати на оплату рецензування звіту про оцінку розміру збитків в розмірі 1000 грн. 00 коп. Витрати на оплату 260 грн. на користь ТОВ «Архімед-Групп» відшкодуванню не підлягають, оскільки позивачкою не було доведено їх необхідність для усунення наслідків залиття чи встановлення його причин чи обставин. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача стосовно завданої моральної шкоди, яка полягає у тому, що майно позивачки було пошкоджено, позивачка була позбавлена можливості тривалий час використовувати приміщення повноцінно, виходячи із принципів розумності та справедливості та приймаючи до уваги доведеність провини відповідачки у залитті належної позивачці квартири, суд вважав за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної 2000,00 грн., частково задовольнивши таким чином позов в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно п.7 ч.2 ст.7 Житлового кодексу Української РСР (який зберігає свою чинність на території України) індивідуальний споживач зобов`язаний допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень ст. 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували її вину у залитті квартири позивача. За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову про стягнення майнової шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що залиття його квартири сталося саме з вини відповідача і акт про залиття не підтверджує вину відповідача, а також в акті 01/2 від 11.01.2020 року, як і в акті від 11.11.2019 не встановлено причинно-наслідкового зв`язку затоплення та в акт 01/1 від 11.11.2019 складено з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій колегія суддів відхиляє.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз оскарженого рішення свідчить, що суд відповідно до ст. 89 ЦПК України надав оцінку акту обстеження 01/1 від 11.11.2019 та акту 01/2 від 11.01.2020 року у сукупності із іншими доказами.

Факт залиття квартири АДРЕСА_3 підтверджує те, що заподіювачем шкоди може бути лише власниця квартири НОМЕР_1 , з якої відбулось залиття.

Доказів на спростування своєї вини відповідачем не надано.

Тлумачення ст. 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Встановивши, що позивачу заподіяна моральна шкода, суд першої інстанції, з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди.

Посилання заявника на те, що суд першої інстанції обмежив права відповідача у реалізації процесуальних прав, оскільки витребувавши документи з ОК Будинок 27Д, які мали суттєве значення для розгляду справи, розглянув справу, без отримання відповіді від ОК Будинок 27Д, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Клопотання про витребування доказів повторно апелянтом не заявлялось, при цьому колегія суддів враховує, що матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення протиправності поведінки відповідача, яка завдала шкоди; наявності причинного зв`язку між її протиправною поведінкою та її результатом - шкодою; вини особи, яка завдала шкоду.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: