Справа № 201/8819/20
(2/199/919/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Лавріщевій Г.Є.,

за участі

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову посилається на те, що він з відповідачком з 15.08.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюб мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

В період шлюбу у січні 2007 року подружжям за спільні кошти та на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки було набуто дві земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №557193 від 24 січня 2007 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №557195 від 24 січня 2007 року, позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по Ѕ частині земельної ділянки площею 0,0500 га та площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На вищезазначених земельних ділянках у березні 2007 сторони почали будівництво житлового будинку, яке було завершене у вересні 2009 року. Було збудовано двоповерховий житловий будинок, загальною площею 259,3 кв.м., житловою площею 156,6 кв.м.

Після припинення шлюбних відносин сторони не можуть дійти згоди про розподіл спільного майна подружжя.

Таким чином, позивач просить суд визнати за ним ОСОБА_1 право власності на долю у 50 відсотків у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; розташованому на земельній ділянці з усіма наявними на ньому надвірними господарськими будівлями та спорудами; у зв`язку з визнанням за позивачем права власності на 50 відсотків у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; розташованому на земельній ділянці з усіма наявними на ньому надвірними господарськими будівлями та спорудами, зробити поділ на поверхах, а саме: перший поверх передати відповідачу ОСОБА_2 , другий поверх передати позивачу ОСОБА_1 ; у зв`язку з визнанням за позивачем права власності на 50 відсотків у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; розташованому на земельній ділянці з усіма наявними на ньому надвірними господарськими будівлями та спорудами, зробити поділ на поверхах, а саме: дозволити позивачу зробити окремий і автономний вхід в сходовий проріз, а також відокремити цегляної перегородкою сходовий проріз від першого поверху. Вартість цих робіт розділити між сторонами; зобов`язати відповідача зареєструвати спільно з позивачем будинок для подальшої його експлуатації; зобов`язати відповідача забезпечити позивачу, безперешкодний доступ на другий поверх до його речей через перший поверх до моменту установки цегляної перегородки, що відокремлює перший поверх від сходового отвору; судові витрати розподілити між сторонами порівну.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2020, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Антонюк О.А.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року позовна заява була передана за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О..

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 06 січня 2021 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 03 березня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Ухвалою суду від 03 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог.

26 квітня 2021 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 , позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Семенова О.П. проти задоволення позовних вимог заперечували та просили у задоволенні позову відмовити, надавши відзив на позовну заяву. (а.с.79-84).

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1.ст.13 ЦПК).

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПКкожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст.76 ЦПКдоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПКпередбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1статті 80 ЦПК).

Статтями 60,69,70,71 СК Українита статтями 368,370,392 Цивільного кодексу України(далі за текстом ЦК України) передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними.

Згідно із ч. 2 ст. 60 СК Україниоб`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Як було зазначено вище, згідно ст.71 СК Українимайно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.190 ЦК Українимайном вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СКта ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Так, судом встановлено, що з 15 серпня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №575.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1603 від 28 листопада 2007 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Судом також встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №557193 від 24 січня 2007 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №557195 від 24 січня 2007 року, позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по Ѕ частині земельної ділянки площею 0,0500 га та площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

На вищезазначених земельних ділянках сторонами було збудовано двоповерховий житловий будинок, загальною площею 259,3 кв.м., житловою площею 156,6 кв.м.

Після припинення шлюбних відносин сторони не можуть дійти згоди про розподіл спільного майна подружжя.

Статтею 57 СК Українивстановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Оскільки, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді.

Ч. 1 ст. 60 СК Українивизначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК Українивважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК Українидружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1ст. 70 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Таким чином, суд приходить до висновку, що частки спільно нажитого майна подружжя є рівними.

Стаття 321 ЦК Українипередбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи статтю 60 СК Українита визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові позиції Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , набуте під час шлюбу, у відповідності до положень ст. 60 СК Україниє об`єктом права спільної сумісної власності, а тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог щодо, розподілу домоволодіння між сторонами, а саме: перший поверх передати відповідачу ОСОБА_2 , другий поверх домоволодіння передати позивачу ОСОБА_1 ; дозволити позивачу зробити окремий і автономний вхід в сходовий проріз, а також відокремити цегляної перегородкою сходовий проріз від першого поверху. Вартість цих робіт розділити між сторонами; зобов`язати відповідача зареєструвати спільно з позивачем будинок для подальшої його експлуатації; зобов`язати відповідача забезпечити позивачу, безперешкодний доступ на другий поверх до його речей через перший поверх до моменту установки цегляної перегородки, що відокремлює перший поверх від сходового отвору то суд вважає, що вимоги позивача в цій частині суперечать діючому законодавству, є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зіст. 141 ЦПК України судовий збір віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12,13,81,89,264-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів.

Суддя О.О.Богун

26.04.2021