БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/54/21
Справа № 356/537/20
Р І Ш Е Н Н Я (заочне)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2021 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р.М.

При секретарях Настич Н.А., Брунько А.В.

З участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.1996 року, посвідчений нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори та зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією зазначеного договору та копією технічного паспорту на житловий будинок.

В належному позивачеві будинку зареєстрований, але з жовтня 2019 року не проживає її колишній чоловік, з яким вона розлучена з 2009 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , речей у ньому не зберігає, що підтверджується актами, складеними депутатом Березанської міської ради від 11.07.2020 року та 11.08.2020 року та довідкою, виданою виконавчим комітетом Березанської міської ради Київської області.

Реєстрація відповідача в належному позивачці будинку по АДРЕСА_1 завдає їй ускладнення вільно розпоряджатися своїм майном та завдає додаткових витрат за сплату комунальних послуг. У зв`язку з реєстрацією відповідача в її будинку вона не має змоги отримати від держави субсидію на сплату комунальних послуг. Відтак, ОСОБА_2 просить суд позбавити ОСОБА_3 права користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив.

За заявою позивача в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки по справі - ОСОБА_2 . Вказала, що відповідач ОСОБА_3 раніше проживав за адресою: АДРЕСА_1 , але з 2019 року за вказаною адресою не проживає.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що проживає по сусідству зі ОСОБА_2 . Підтвердив факт, що ОСОБА_3 давно не проживає за адресою по АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона є дочкою позивачки по справі. ОСОБА_3 є колишнім чоловіком її матері. Вказала, що відповідач не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з серпня 2019 року, особистих речей у вказаному будинку не зберігає та його місцезнаходження їй не відоме.

Заслухавши пояснення представника позивачки, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно копії договору-купівлі продажу від 15 липня 1996 року, посвідченого нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Шемчук М.Ф. та зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Належність будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 позивачці ОСОБА_2 підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 11-14).

Як вбачається з копії виписки з рішення Березанського міського суду Київської області, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвано 13.07.2009 року.

Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 12.10.2020 року № 11732, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 14.10.1996 року по теперішній час (а.с. 32).

З актів обстеження від 11.07.2020 року та 11.08.2020 року, складеного депутатом Березанської міської ради Братко В.Г., вбачається, що по АДРЕСА_1 проживає гр. ОСОБА_2 , 1954 р.н. Також за вищевказаною адресою зареєстрований, але не проживає (з жовтня 2019 року) гр. ОСОБА_3 , 1961 р.н. (бувший чоловік ОСОБА_2 ). На даний час в шлюбі не перебувають, про що свідчать сусіди.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Березанської міської ради (вих. № 18-09-1464) від 12.08.2020 року, в АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає з жовтня 2019 року ОСОБА_3 , 1961 р.н. (а.с. 23).

Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Так, згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України гарантовано право кожного на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів, в свою чергу, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушення свого права власності у будь-який час.

Під час розгляду справи, судом з`ясовано, що відповідач не є членом сім`ї позивачки, також він не є і наймачем жилого приміщення в будинку, який належить позивачу, оскільки договір найму жилого приміщення між сторонами не укладався.

Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що, принаймні, з 2019 року відповідач ОСОБА_3 не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності позивачці, не є членом сім`ї позивачки та не пов`язаний спільним побутом з позивачкою, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаному будинку.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як роз`яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як встановлено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду відзив на позовну заяву, не надав доказів на спростування позиції позивача.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наведених вище підстав.

За змістом п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 15-16, 316-317, 319, 321, 328, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 128, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик