Номер провадження 2/754/2131/21
12 травня 2021 року м. Київ
Суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 27.12.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики № б/н, відповідно до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 20 000 грн., які зобов`язався повернути до 01.05.2019 року. В підтвердження отримання коштів відповідачем була надана розписка від 27.12.2017 року.
10.09.2018 року між нею та відповідачем було укладено другий договір позики № б/н, відповідно до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 70 000 грн., які зобов`язався повернути до 10.01.2019 року. В підтвердження отримання коштів відповідачем була надана розписка від 10.09.2018 року.
28.12.2018 року між нею та відповідачем було укладено договір позики № б/н, відповідно до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 55 000 грн., які зобов`язався повернути до 28.04.2019 року. В підтвердження отримання коштів відповідачем була надана розписка від 28.12.2018 року.
Як вказує позивач, з моменту укладання договорів відповідачем умови договорів не виконані, кошти за вказаними договорами позики в загальній сумі 160 000,00 грн. не повернуті.
Посилаючись на викладені обставини та невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики, а також на положення ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 160 000,00 грн., 3 % річних за прострочення сплати суми боргу в розмірі 7 615,36 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань 27 711,93 грн., інфляційні збитки 5 648,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 009,76 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.12.2020 року визначено вказану справу розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України.
Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження по справі та судова повістка.
У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, а тому суд вважав за можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно ст. 280 ЦПК України.
Від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що 27.12.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № б/н, відповідно до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 20 000 грн., які зобов`язався повернути до 01.05.2019 року. В підтвердження отримання коштів відповідачем була надана розписка від 27.12.2017 року.
10.09.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № б/н, відповідно до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 70 000 грн., які зобов`язався повернути до 10.01.2019 року. В підтвердження отримання коштів відповідачем була надана розписка від 10.09.2018 року.
28.12.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № б/н, відповідно до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 55 000 грн., які зобов`язався повернути до 28.04.2019 року. В підтвердження отримання коштів відповідачем була надана розписка від 28.12.2018 року.
Також, 29.12.2018 р. відповідачем отримано від позивача 15 000 грн., що підтверджується розпискою від 29.12.2018 р.
Як вказує позивач, з моменту укладання договорів відповідачем умови договорів не виконані, грошові кошти в загальному розмірі 160 000,00 грн. не повернуті.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
За правилами ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Як встановлено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти у визначений строк та в повному обсязі не повернув.
Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду.
Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 160 000,00 грн.
Також, виходячи з положень ст.625 ЦК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 5 648,00 грн. та 27 711,93 грн пені.Зазначені сума боргу та штрафних санкцій відповідачем не спростована. Відтак, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву в цій частині слід задовольнити.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за час прострочення сплати суми боргу в розмірі 7 615,36 грн., то в цій частині позовних вимог належить відмовити, оскільки 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України стягуються у разі, якщо договором позики не встановлено іншого розміру відсотків. Як же вбачається з договору позики, укладеного між сторонами, в ньому визначено розмір відсотків, а тому положення ст.625 ЦК України в цій частині не можуть бути застосовані.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про частове задоволення вимог позивача.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягнути суму судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2 009,76 грн.,
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 510, 512, 514, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договорами позики в розмірі 160 000,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 5 648,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 27 711,93 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 009,76 грн.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя