Провадження №2/337/1367/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову у відкритті провадження у справі

27 квітня 2021 року м.Запоріжжя
Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Сидорова М.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), інтереси якого представляє АО «Компанія «Довіра» в особі адвоката Марцих Ярослава Олександровича (адреса: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158, оф.66) до Міністерства оборони України (адреса: 03168, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 6) про відшкодування упущеної вигоди за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги,
В С Т А Н О В И В:
23.04.2021р. до Хортицького районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, яка підписана представником позивача - адвокатом Марцих Я.О. (діє на підставі ордеру), в якій позивач ОСОБА_1 просить стягнути з Міністерства оборони України на його користь 3% річних у розмірі 11227,00 грн. та 36053,13 грн. інфляційних втрат.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позов мотивований тим, що позивач є особою, якій встановлено статус інваліда війни ІІ групи. 20.12.2017р. він звернувся до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (на той час Запорізький обласний військовий комісаріат) із заявою про направлення його документів до комісії Міністерства оборони України з метою виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивачу було відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги. Таке рішення позивач оскаржив до суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.08.2018р. у справі №0840/2879/18 позивачу була призначена одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. 05.04.2019р. одноразова грошова допомога виплачена позивачу в сумі 112000,00 грн. 17.02.2021р. позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про нарахуванням та виплату інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми по виплаті одноразової грошової допомоги, проте станом на день подання позову відповіді не отримав, у зв`язку з чим звернувся з позовом у даній справі.
Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими матеріали, вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження у даній справі, виходячи з такого.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
У ч.5 ст.21 КАС України визначено, зокрема, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 7.49 - 7.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021р. у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) вказано, що:

«7.49. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.50. Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

7.51. У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

7.52. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
7.53. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.
7.54. Законом № 2050-III також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.

7.55. Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України №2050-III зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

7.56. Аналогічно й у справі, що розглядається спір за позитивними вимогами про компенсацію частини соціальних виплат, що заявлені з підстав положень статті 625 ЦК України і Закону № 2050-III та з причин затримання органом Управління Фонду щомісячних страхових виплат, також належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вони стосуються виплати частини доходів у вигляді страхових виплат (адміністративні правовідносини), які цьому органу було зобов`язано призначити за рішенням адміністративного суду.».
У пунктах 7.71-7.72 вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду вказано, що:
«7.71. Тобто Фонд як суб`єкт владних повноважень наділений владними управлінськими функціями, а правовідносини, які виникли між сторонами, є публічно-правовими та таким, що виникли з приводу соціальних гарантій.
7.70. Велика Палата звертає увагу на те, що у цій справі позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за акцесорним публічно-правовим зобов`язанням. А тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
7.72. З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід виснувати, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України та про стягнення втрат частини соціальних виплат у зв`язку з несвоєчасною їх виплатою на підставі Закону України № 2050-III, з одночасним відшкодуванням моральної шкоди, а тому справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.».
Застосовуючи вказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що у даній справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги (присудженої на підставі рішення адміністративного суду) та стягнення, у зв`язку із цим, інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, які є акцесорними, додатковими до основного зобов`язанням, та залежать від основного зобов`язання і поділяють його долю, а отже підлягають розгляду в тому ж порядку, що і основне зобов`язання - тобто за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

Керуючись ст.19, 186, 258-261,263, 353-355 ЦПК України, 19 КАС України суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування упущеної вигоди за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги.
Роз`яснити позивачу, що даний позов підлягає розгляду адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з моменту її постановлення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя М.В. Сидорова