Справа № 127/3102/21
Провадження № 2/127/535/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 рокумісто Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 07.04.2018 року в розмірі 85 460,00 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.04.2018 р. він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 26 000,00 грн. ОСОБА_2 написала розписку, в якій зобов`язалася сплачувати позивачу 4% за кожний тиждень користування коштами, однаковими платежами, що зазначені в графіку платежів (додаток 2 до розписки). Відповідач частково повертала позику і сплачувала відсотки за користування коштами, однак наразі борг повністю не повернуто. На звернення позивача щодо добровільного погашення заборгованості ОСОБА_2 не реагує. Зазначене стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов`язань.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що за змістом розписки від 07.04.2018 року ОСОБА_2 одержала в борг від ОСОБА_1 26 000,00 гривень, зобов`язалася сплачувати позивачу 4% за кожний тиждень користування коштами, однаковими платежами, що зазначені в графіку платежів (додаток 2 до розписки) (а.с.16).

Згідно графіку платежів (додаток 2 до розписки від 07.04.2018 р.) внаслідок невиконання боргових зобов`язань в ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яка на 16.01.2021 року становить 85 460,00 гривень, з яких 13 581 грн борг за тілом позики, 71 879,00 грн заборгованість за процентами (4% від суми позики (1040,00 грн - в тиждень) (а.с.6-7).

Суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містить умови отримання позичальником в борг суми коштів із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, зі змісту якої слідує, що відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Борг позивачу в повному розмірі не повернуто, про що свідчить наявність оригіналу розписки в позивача.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Визначаючись із розміром неповернутої частини позики, що підлягає стягненню на користь позивача, суд звертає увагу, що з урахуванням виконаної відповідачем частини зобов`язання в сумі 12 419 гривень, розмір неповернутої частини позики становить 13 581 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З представленої суду як доказ оригіналу розписки, що видана ОСОБА_2 , вбачається, що позивач позичив, а відповідач 07.04.2018 взяла у борг грошові кошти у сумі 26 000 гривень, які зобов`язалася повернути ОСОБА_1 , частково погасила заборгованість по тілу позики в сумі 12 419 гривень. Отже, неповернута відповідачем позивачу позика в сумі 13 581 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Як вбачається зі змісту розписки вона не містить строку на який відповідач отримав в борг коштів, а тому зобов`язання з повернення коштів мало б бути виконано на протязі 7 днів з дня отримання вимоги про повернення коштів. (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Разом з тим відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання, а тому суд розцінює звернення позивача до суду як вимогу про повернення боргу.

Крім того, із зазначеної вище розписки вбачається, що сторонами при укладенні договору позики досягнуто домовленості щодо розміру процентів за користування позикою (4% від суми позики щотижня 1400 гривень).

Позивач в якості доказу заборгованості відповідача за процентами надав суду графік платежів (додаток №2 до розписки від 07.04.2018 року), згідно якого заборгованість ОСОБА_2 зі сплати процентів становить 71 879 гривень (а.с.6-7).

Однак вказаний документ в якості доказу суд не приймає, оскільки він не містить підпису позичальника (відповідача).

Разом з тим, враховуючи те, що сторони досягли письмової згоди щодо розміру процентів за користування позикою 4% за кожний тиждень користування грошовими коштами, суд наводить власний розрахунок відсотків, який відповідач мала б сплатити за період з 13.04.2018 року по 16.01.2021 року:

26 000 грн. (сума богу) Х 4% (погоджена процентна ставка)Х93(кількість тижнів)=96720 гривень.

Враховуючи часткове погашення відповідачем відсотків в сумі 24 841 гривень, стягненню з відповідача підлягає 71 879 гривень, що становить різницю між нарахованими та сплаченими відсотками.

Суд вирішуючи справу в межах позовних вимог, відповідно до ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, з огляду на що до стягнення з відповідача ОСОБА_2 підлягає сума боргу в розмірі, вказаному позивачем, а саме в сумі 85 460 гривень, з яких 13 581 грн. борг за тілом позики, 71 879 грн. заборгованість за процентами.

Згідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908 гривень.

Керуючись ст.ст.525, 526, 527,530,536, 610,612,1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 4,13,141,263,265,279 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07.04.2018 року в сумі 85 460,00 гривень, з яких 13 581 грн борг за тілом позики, 71 879,00 грн заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: