ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/807/628/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар:

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Мелітопольського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2020 року в задоволенні клопотання скаржника ОСОБА_1 про зупинення стягнення - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати, зупинити виконавче провадження.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в провадження Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться скарга ОСОБА_1 на дії державних виконавців Мелітопольського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 заявила клопотання про зупинення стягнення з її пенсії до розгляду скарги в Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області скарги на дії державних виконавців Мелітопольського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, оскільки вважає, що рішення суду було виконано самостійно нею ще в вересні 2019 року, що підтверджується відповідним актом державного виконавця, а тому будь - які стягнення з її пенсії є протиправними та незаконними. Дії державного виконавця суттєво порушують права та законні інтереси ОСОБА_1 .

Відмовляючи у зупиненні стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що у Цивільному процесуальному кодексі України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення дії постанови про відкриття виконавчого провадження, заборони вчинення виконавчих дій, зупинення стягнення за виконавчим листом.

Також суд першої інстанції послався на п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, у якому роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом з тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа. При цьому ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем, тому це питання відноситься виключно до компетенції виконавця.

Як зазначив суд першої інстанції, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст.447-453 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, а тому зупинення стягнення можливе лише у випадках оскарження самого рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або при оскарженні виконавчих написів та при вирішенні заяв про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Натомість суд першої інстанції не з`ясував які саме дії державного виконавця оскаржуються з приводу виконання, що є підставою стягнення, яке просила зупинити заявник скарги.

З постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії та інші доходи боржника вбачається, що вона стосується стягнення виконавчого збору.

Суд першої інстанції не вдавався в дослідження цих питань.

Натомість спір щодо стягнення виконавчого збору, накладеного постановою держвиконавця, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №733/889/17, від 31 березня 2020 року.

Зокрема, у зазначеній постанові Верховний Суд виходив з наступного.

Згідно зі ст.1 закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.5 ч.1 ст.5 закону №1404-VIII, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 ст.74 закону №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку,передбаченому законом.

За таких обставин юрисдикція адмінсудів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адмінсудів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постановах від 6.06.2018 у справах №921/16/14-г/15 та №127/9870/16-ц, від 28.11.2018 у справі №2-01575/11, від 13.03.2019 у справі №545/2246/15-ц, від 3 та 10.04.2019 у справах №370/1288/15 та №766/740/17-ц, від 29.05.2019 у справі №758/8095/15-ц.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, у даній справі підлягає уточненню та з`ясуванню питання про те, чи стосується спір у цій справі постанови державного виконавця щодо виконання судового рішення, або щодо стягнення виконавчого збору, накладеного постановою державного виконавця (не суду) у виконавчому провадженні.

У такому випадку рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, в ході якого необхідно з`ясувати чи стосуються оскаржувані дії державного виконавця постанови про стягнення виконавчого забору, і в залежності від встановленого ухвалити відповідне закону рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2020 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков