Єдиний унікальний номер судової справи: № 474/678/21
Номер провадження № 22-ц/812/1924/21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Миколаївська електропостачальна компанія»

на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Сокол Ф.Г. в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (надалі - ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія») до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2021 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього борг за спожиту електричну енергію в сумі 1 778,08 грн.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2021 року позовну заяву ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам п. 5 ч.3 ст. 175, ч.4 ст. 177 ЦПК України, позивачу надано строк для усунення недоліків зазначених в тексті ухвали суду, а саме: зазначити реквізити виставлених відповідачу рахунків за спожиту електроенергію, якого часового періоду стосуються вказані рахунки, на яку суму вони виставлені, яким чином отримані відповідачем; зазначити підстави звільнення від сплати судового збору, подання клопотання, заяви про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору чи доказів сплати судового збору в порядку та розмірі, визначених Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою того ж суду від 07 вересня 2021 року позовну заяву ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення боргу на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України повернуто позивачу як неподану.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки станом на 07 вересня 2021р., в строк встановлений судом, не усунено недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 03 вересня 2021р., щодо зазначення підстав звільнення від сплати судового збору, подання клопотання, заяви про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору чи доказів сплати судового збору в порядку та розмірі, визначених Закону України «Про судовий збір» позовна заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала відповідає в повній мірі.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки щодо сплати судового збору, або зазначення підстав звільнення від сплати судового збору, подання клопотання, заяви про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору чи доказів сплати судового збору в порядку та розмірі, визначених Закону України «Про судовий збір».

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви були додані два платіжних доручення: № 4245 від 23 квітня 2021 року на суму 227 грн., та № 10659 від 26 серпня 2021 року на суму 2043. Вказані документі додані не в оригіналі, а в копіях. Крім того, в графі призначення платежу в обох платіжних дорученнях зазначено: Судовий збір для подачі заяви про видачу судового наказу, б-к ОСОБА_1 (а.с.4,5).

У пункті 26 Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами).

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Згідно ст. 3 вказаного закону судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (частини першої статті 6 згаданого Закону).

Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Положеннями Інструкції встановлено вимоги про заповнення розрахункових документів.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладено в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, який обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з додатками 2, 8 до Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є «Призначення платежу», який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.

Положеннями п. 3.8. Інструкції визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, які зазначено в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 березня 2018 у справі №914/1542/17, від 16 січня 2019 у справі №905/1057/18, від 10 травня 2018 року у справі № 613/372/16-ц, та ухвалах Верховного Суду від 26 березня 2018 у справі № 907/892/15, від 16 квітня 2018 року у справі № 922/3137/17, від 20 квітня 2018 року у справі № 910/12031/17, від 21 лютого 2019 року у справі № 910/8880/18, від 13 лютого 2020 року № 910/4557/18.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» без руху, в ухвалі від 03 вересня 2021 року зазначав про недоліки позовної заяви, які необхідно було позивачу усунути у встановлений судом строк, а саме: зазначити реквізити виставлених відповідачу рахунків за спожиту електроенергію, якого часового періоду стосуються вказані рахунки, на яку суму вони виставлені, яким чином отримані відповідачем; зазначити підстави звільнення від сплати судового збору, подання клопотання, заяви про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору чи доказів сплати судового збору в порядку та розмірі, визначених Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до листа № 18-12/1193 від 07 вересня 2021 року, поданого ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на виконання вищевказаної ухвали суду, позивач вимоги ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху в частині зазначення реквізитів виставлених відповідачу рахунків за спожиту електроенергію, якого часового періоду стосуються вказані рахунки, на яку суму вони виставлені, яким чином отримані відповідачем, виконав в повному обсязі.

Натомість щодо недоліків позовної заяви, в частині сплати судового збору, позивач зазначив про те, що в доданих до позовної заяви платіжних дорученнях в графі призначення платежу помилково було зазначено, що судовий збір сплачено за подання заяви про видачу судового наказу, та у зв`язку з чим позивач просив зарахувати сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 2 270 грн. за подання позовної заяви.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем у встановлений строк не усунуто недоліки щодо сплати судового збору, або зазначення підстав звільнення від сплати судового збору, подання клопотання, заяви про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору чи доказів сплати судового збору в порядку та розмірі, визначених Закону України «Про судовий збір». А додані до позовної заяви копії платіжних доручень не є належним доказом сплати судового збору саме за подання до суду ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» позовної заяви про стягнення боргу з ОСОБА_1 у встановленому порядку, оскільки призначення платежу не відповідає процесуальному документу за яке здійснено сплату судового збору.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про застосування положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України та повернення заяви позивачу в зв`язку із ненаданням належних доказів сплати судового збору є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що судовий збір був сплачений на належний розрахунковий рахунок та в призначенні платежу вказано прізвище відповідача ОСОБА_1 , а також те що сума судового збору сплачена у вірному розмірі, не спростовують обґрунтованості висновків суду, оскільки сам по собі факт зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України жодною мірою не підтверджує ту обставину, що цей судовий збір сплачений за дану позовну заяву, що є обов`язковою умовою для висновку про належність платіжного доручення, як доказу, на підтвердження факту сплати судового збору.

Разом з тим, позивач не обмежений правом на звернення до суду першої інстанції із заявою про повернення судового збору, сплаченого ним на рахунок суду у порядку на умовах визначених ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Інші доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» - залишити без задоволення.

Ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.