Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/5667/20

пр. № 2/336/614/21

м. Запоріжжя 22 квітня 2021 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Федорченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із позовом про стягнення боргу, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 13.07.2020 у сумі 294522,11грн. та складається з 25716,00грн. заборгованості за тілом кредиту, 21520,97грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 6256,94грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 241027,60грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

В позові вказує, що 08.04.2009 року між АТ КБ «Прватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ZPC0AD40300006, за яким останній отримав у кредит 99010,35грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та із кінцевим строком погашення кредиту 07.04.2014 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

У зв`язку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути солідарно з боржника та поручителя разом із витратами по сплаті судового збору.

Справа була призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачі скористались своїм правом на подання відзиву, та адвокат Доля Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк», в якому зазначив про невизнання відповідачами позовних вимог в повному обсязі та просив застосувати до правовідносин сторін, в тому числі до вимог про стягнення 294522,11грн. позовну давність.

У відзиві відповідачами зазначено, що дійсно 08.04.2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZPC0AD40300006 зі сплатою відсотків за користування кредитом для придбання автомобіля. В забезпечення виконання грошового зобов`язання придбаний автомобіль було передано у заставу. Окрім цього між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 біло укладено договір поруки.

Натомість у кредит було отримано не 99010,35грн., як зазначає банк в позовній заяві, а 75790,35грн., що прямо передбачено пунктом 17.1.1 Кредитного договору, договором поруки та наданим банком розрахунком заборгованості.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання щодо погашення кредиту у 2011 році банк звертався до ОСОБА_1 із вимогою про погашення боргу, та до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом про стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на предмет застави автомобіль. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011р. у справі № 2-1609/11 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 було задоволено, звернуто стягнення на належний ОСОБА_1 автомобіль CHEVROLET AVEO SF48Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені позичальника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № ZPC0AD40300006 від 08.04.2009 року в розмірі 66285,26грн.

Звернувшись із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки банк змінив умови договору щодо строку виконання зобов`язання, та такий строк настав з моменту надіслання на адресу відповідачів вимоги про повернення кредиту. У зв`язку із цим 5-річний строк позовної давності на стягнення кредиту, винагороди, процентів та неустойки, встановлений пунктом 14.11 договору сплив до дати подання банком позовної заяви.

Окрім цього у відзиві на позовну заяву відповідачами наведено власний розрахунок, за яким із врахуванням погашення кредиту безпосередньо відповідачем ОСОБА_1 , а також за рахунок страхової виплати та вартості автомобіля, на який було звернуто стягнення, кредитні зобов`язання були повністю виконані.

Позивачем АТ КБ «Приватбанк» було подано відповідь на відзив відповідачів, за яким банк зазначив, що сума виданих коштів складається із коштів для придбання автомобіля у сумі 75790,35грн (п. 17.1.1 Кредитного договору), та коштів для оплати страхових платежів, передбачених п. 3.4 Договору, а саме 23220,00грн. (п. 17.1.7 Кредитного договору). На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011 банком було звернуто стягнення на заставне майно автомобіль, але отриманих грошових коштів від продажу автомобіля було недостатньо для повного погашення заборгованості за кредитом, через що банк звернувся із даним позовом про стягнення залишку заборгованості.

Здійснений відповідачами розрахунок не є належним доказом та не відображає дійсних обставин погашення боргових зобов`язань.

У зв`язку із тим, що зобов`язання з повернення всієї суми кредиту відповідачами виконано не в повному обсязі, кредитний договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Тому позивач звернувся до суду із дотриманням строків позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача наполіг на позові, а представник відповідачів заперечив з підстав, що викладені вище.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кошти та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою (штрафом, пенею).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору № ZPС0AD40300006 від 08.04.2009 року останній отримав кредит у сумі 99 010,35 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом обумовлених договором, строком повернення до 07.04.2014 року - для придбання автомобіля. Кінцевий термін виконання зобов`язань з повернення кредиту передбачений пунктом 17.1.5 Кредитного договору та графіком погашення кредиту і встановлений до 07.04.2014 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08.04.2009 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» був укладений договір застави рухомого майна, за умовами якого відповідач надав у заставу автомобіль CHEVROLET AVEO CHEVROLET AVEO SF48Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Натомість, свої зобов`язання ОСОБА_1 з повернення кредиту та процентів за його користування, що передбачалося графіком розрахунків, належно не виконав та станом на 13.07.2020 року у названого відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 294 522,11 гривень, яка складається з наступного: 25716,60 грн. заборгованість за кредитом, 21520,97 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6256,94 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 241027,60 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань.

Такий розмір заборгованості достовірно підтверджено наданим позивачем розрахунком.

Крім того, такий розмір заборгованості підтверджується випискою з 08.04.2009 року по 10.05.2018 року.

За положенням ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до договору поруки від 08.04.2009 року, укладених між Банком та ОСОБА_2 , остання виступила поручителем ОСОБА_1 , зобов`язалась нести відповідальність у повному обсязі за виконання названим позичальником своїх обов`язків за укладеним кредитним договором, через що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

При цьому, згідно домовленості сторін кредитного договору, встановленої пунктом 14.11, сторони домовились про застування до правовідносин сторін, в тому числі за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, процентів та неустойки, строк позовної давності у 5 років.

Пунктом 12.1 Кредитного договору встановлено, що для цілей Договору подією дефолту вважається будь-яка з наступних подій:

1)затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць;

2)перевищення заборгованості більш ніж на 10% суми кредитного договору;

3)несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту;

4)відмова позичальника в оформленні (переоформленні) будь-якого з договорів страхування відповідно до вимог статті 3.1.3 договору;

5)несплата чергових страхових платежів за договорами страхування за умов, визначених статтею 3.4.3 договору;

6)порушення позичальником умов щодо цільового використання будь-якої частини кредиту;

7)з урахуванням умов статті 1 договору предмет застави став недоступним для банку внаслідок втрати знищення (повного або часткового), суттєвого ушкодження, непридатності до експлуатації предмета застави або його недосяжності для банку з будь якої іншої причини;

8)недотримання позичальником будь-якої заяви чи запевнення, що визначені у статті 10.1 договору;

9)подання позичальником повідомлення про неспроможність виконати свої зобов`язання за договором за відсутності клопотання, поданого згідно із статтею 6.4.4 договору, або відмови у його задоволенні;

10)інше істотне порушення позичальником умов договору.

Як зазначено у пункту 12.2.5 Договору якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, або 30 календарних днів з моменту реєстрації у Державному Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави позичальник не усунув подію дефолту, позичальник зобов`язаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобов`язання за договором у повному обсязі, а банк має право за своїм вибором здійснити одну або декілька з наступних дій:

1)згідно ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язання.

2)Розірвати договір у судовому порядку.

3)Звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному у статті 13 договору.

4)Застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України.

При цьому, ще 03.03.2011 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до ОСОБА_1 із вимогою про погашення простроченої заборгованості та попередив, що в разі невиконання даної вимоги протягом 30 днів боржник зобов`язаний повернути отриманий кредит в повному обсязі та банк має намір звернути стягнення на предмет застави.

05.04.2011 АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_1 із вимогою про звернення стягнення на предмет застави автомобіль з метою повного погашення кредитних зобов`язань. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011р. у справі № 2-1609/11 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 було задоволено, звернуто стягнення на належний ОСОБА_1 автомобіль CHEVROLET AVEO SF48Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені позичальника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № ZPC0AD40300006 від 08.04.2009 року в розмірі 66285,26грн.

Згідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої цієї статті за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Зазначене відповідає правовим позиціям, які висловлені Верховним Судом України в постанові від 29.06.2016 року у справі № 6-1188цс16 та у постанові від 02.11.2016 року у справі № 6-1174цс16.

Зокрема 02.11.2016 року Верховний Суд України у справі № 6-1174цс16 вказав, що у разі узгодження між сторонами кредитно фінансових послуг зміни строку виконання основного зобов`язання (дострокового погашення кредитного договору у разі наявної заборгованості), то усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позивач повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом встановленого законом або договором строку позовної давності.

Відповідно до пунктів 12.1 та 12.2.5 укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» договору сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено шляхом направлення 03.03.2011 АТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 відповідної вимоги про погашення простроченої заборгованості, невиконанням у 30-денний термін боржником даної вимоги, та зверненням банку 05.04.2011 до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет застави, початок перебігу строку давності на захист порушеного права слід відраховувати саме з 05.04.2011.

Натомість протягом п`ятирічного строку, про який сторони домовились у кредитному договорі позивач не звертався до суду за захистом своїх прав.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У відзиві на позовну заяву відповідачі заявили про застосування до правовідносин сторін, в тому числі до вимог банку строк позовної давності. Позивач про поновлення пропущеного строку клопотання не заявляв, доказів поважності причини пропущення строку суду не надав.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом лише у жовтні 2020 року, тобто поза межами встановленого сторонами п`ятирічного строку позовної давності визначеного вимогами ст. 257 ЦК України, у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул.. Грушевського, 1-д, м. Київ; код ЄДРПОУ-14360570) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ).

Роз`яснити учасникам справи, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Визначення дати складання повного рішення 23.04.2021.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін