Справа №443/377/21
Провадження №2/443/975/21
РІШЕННЯ

іменем України

12 травня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Костишин У.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_4 ,

позивачки ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

законного представника відповідачки ОСОБА_5 ,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (позивачі) подали до суду позов до ОСОБА_3 (відповідачка), у якому просять визнати заповіт, складений від імені ОСОБА_6 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради, реєстровий номер 38 від 17 червня 2020 року недійсним.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачі покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який є батьком та дідусем позивачів. 11.06.2015 ним було складено заповіт, згідно якого він заповів житловий будинок в АДРЕСА_1 своїй внучці ОСОБА_1 . При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом було встановлено, що на все майно померлого було складено ще один заповіт від 17.06.2020, згідно якого ОСОБА_6 заповів все своє майно на користь своєї другої онучки ОСОБА_3 . Вважають, що заповіт повинен бути визнаний недійсним, оскільки заповіт не був підписаний власноручно ОСОБА_6 та не відповідає дійсній волі спадкодавця. При ознайомленні із заповітом, було встановлено, що власноручний запис і підпис в заповіті не належать спадкодавцеві. Також у заповіті не вказано в повному обсязі прізвище, ім`я, по батькові заповідача, що суперечить вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 статті 203 ЦК є підставою недійсності правочину. ОСОБА_6 ніколи не проживав у будинку АДРЕСА_2 та не мав на меті заповісти даний будинок нікому іншому, окрім позивачки. В заповіті від 17.06.2020 ОСОБА_6 бажав розпорядитися виключно будинком, в якому зареєстрований та проживав померлий разом з відповідачкою ОСОБА_6 . Він неодноразово наголошував, що будинок по АДРЕСА_2 залишається внучці ОСОБА_1 . Заповідач ОСОБА_6 в останній період свого життя мав захворювання, внаслідок якого не міг вільно володіти руками, а тим паче тримати ручки в руці і підписувати документи. А тому підпис на заповіті за його дорученням повинен бути виконаний іншою особою, відомості про яку повинні бути зазначені у заповіті. Проте як вбачається з заповіту, жодних відомостей про те, що заповіт був підписаний іншою особою за дорученням ОСОБА_6 не має.

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася.

У підготовчому засіданні позивачі позов підтримали повністю, суду пояснили, що батько хотів заповісти цей будинок іншій онуці ОСОБА_1 . Саме таким було його реальне волевиявлення. Однак в силу свого похилого віку не вчинив особисте розпорядження так, як хотів і помилково склав заповіт на іншу онучку ОСОБА_3 .

Представник позивачки ОСОБА_4 позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у позові обставини, суду пояснив, що вирішити питання спадкування у позасудовому порядку немає можливості, оскільки на час смерті спадкодавця визначений у заповіті спадкоємець, а саме: відповідачка ОСОБА_3 була неповнолітньою, тому в силу вимог частини 4 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину і не може відмовитися від прийняття спадщини. Зміст заповіту від 17.06.2020 не відповідає реальній волі спадкодавця, тому просить позов задовольнити.

Відповідачка позов визнала повністю та ствердила суду, що усвідомлює наслідки його визнання.

Законний представник відповідачки позов визнала повністю, ствердила суду, що усвідомлює наслідки його визнання, та суду пояснила, що ще за життя батька була узгодженість, що він подарує кожній з онучок по житловому будинку. Така воля батька до смерті не змінилася.

Заяви та клопотання учасників справи.

Законний представник відповідачки подала заяву про визнання позову (а.с.30).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 18.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.24-25).

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб 03.10.1987 у селищі Гніздичів Жидачівського району Львівської області, актовий запис №40. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ». Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу від 03.10.1987 серії НОМЕР_1 (а.с.7).

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 2 квітня 1988 р. Серія НОМЕР_2 (а.с.7).

Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 19.06.1995, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить на праві особистої власності ОСОБА_6 . Свідоцтво видане на підставі розпорядження голови Жидачівської рай ради народних депутатів №377 від 19.06.1995 (а.с.9).

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 04.04.2006, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (а.с.32).

Заповітом від 11.06.2015 ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що за законом буде мати право заповів онучці ОСОБА_1 , 1988 р.н. (а.с.13).

Згідно із заповітом від 17.06.2020 ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що за законом буде мати право заповів онучці ОСОБА_3 , 2006 р.н. (а.с.12).

Відповідно до довідки ВК Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 18.02.2021, ОСОБА_6 постійно був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.02.2021 встановлено, що після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано спадкову справу (а.с.8).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з незгодою позивачів із складеним спадкодавцем заповітом на ім`я відповідачки, оскільки такий не відповідає волі спадкодавця та підписано не ним особисто.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Так, У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 2-4 статті 1254 ЦК України закріплено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Приписками частини 2 статті 207 ЦК України встанвлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування(частина 1 статті 1251 ЦК України).

Вказане також закріплено положеннями статті 37 Закону України «Про нотаріат», підпунктом 5 пункту «б» частини 1 статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що спадкодавець ОСОБА_6 11.06.2015 зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, в якому заповів все належне йому майно онуці ОСОБА_1 . У подальшому, 17.06.2020 зробив інше особисте розпорядження, склавши ще один заповіт, в якому все належне йому майно заповів іншій онуці ОСОБА_3 .

Таким чином, складений 17.06.2020 ОСОБА_6 заповіт повністю скасував попередній складений ним заповіт від 11.06.2015.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд зауважує, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Складений 17.06.2020 ОСОБА_6 заповіт посвідчений уповноваженою особою секретарем виконавчого комітету органу місцевого самоврядування, яка в силу закону наділена правом на вчинення таких дій. За формою цей заповіт також відповідає встановленим вимогам. Аргументи сторони позивача про те, що ОСОБА_6 не міг особисто підписати вказаний заповіт і наявний у ньому підпис не належить ОСОБА_6 суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження цих обставин суду не надано жодного належного та допустимого доказу.

Водночас, суд вважає обґрунтованими аргументи сторони позивача, які повністю підтверджуються і визнаються стороною відповідача про невідповідність волевиявлення спадкодавця ОСОБА_6 його дійсній волі.

Обставину наявності іншої волі заповідача ОСОБА_6 аніж тієї, яка відображена у оскаржуваному заповіті від 17.06.2020, сторони визнали, тому в силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню і вона, з огляду на вимоги частини 2 статті 1257 ЦК України, є підставою для визнання заповіту недійсним.

Більше того, суд зважає на повне визнання позову відповідачкою, на ім`я якої складений оскаржуваний заповіт, та її законним представником.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 203, 207, 215, 225, 1233, 1254, 1257 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 200, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання заповіту недійсним задовольнити повністю.

Визнати заповіт, складений ОСОБА_6 в смт.Гніздичів Жидачівського району Львівської області 17 червня 2020 року, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради Салдан І.Я. та зареєстрований в реєстрі за №38, недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 14 травня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів