Справа № 462/3299/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/1112/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В., з участю представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, у подальшому уточненим, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору ренти, повернення 15000 гривень, сплачених за цим договором (справа №1309/2337/12).

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування у якому просила:

визнати недійним договір ренти від 16 лютого 2009 року укладений у м. Львові між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 (т.1 а.с.15-17).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 квітня 2016 року суд об`єднав в одне провадження справу № 462/3299/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору ренти та визнання права власності у порядку спадкування та справу № 1309/2337/12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору ренти, повернення 15 000, 00 грн, сплачених за цим договором.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року, у справі №462/3299/15-ц задоволено частково позов ОСОБА_2 :

визнано недійсним договір ренти від 16 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І. Р., зареєстрований в реєстрі за № 707;

відмовлено у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Здійснено розподіл судових витрат.

Зазначене рішення залишено без змін згідно постанови апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року (т.2 а.с.151).

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та визнання права власності.

У червні 2016 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи - державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори Шершун Н.К. про визнання заповіту недійсним у якому просили:

визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 та посвідчений 03 лютого 2010 року Шершун Н.К. , державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної корнтори, зареєстрований в реєстрі за №3-162 (справа №462/3286/16).

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволеною

Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 та посвідчений 03 лютого 2010 року Шершун Н.К. , державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-162.

Зазначене рішення залишено без змін згідно постанови апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року (т.2 а.с.151).

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Заочне рішення Залізничого районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року залишено без змін.

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року у справі №462/3299/15-ц, просила:

скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору ренти від 16 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською Іриною Романівною, зареєстрованого в реєстрі за № 707, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь 365, 40 грн судового збору.

Свою заяву ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року у справі № 462/3286/16-ц, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2018 року, визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 , вчинений на користь ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_2 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , хоча, звертаючись до суду з позовом, вважала себе такою. ОСОБА_4 стверджувала, що оспорюваним договором ренти, укладеним 16 лютого 2009 року між ОСОБА_7 та нею, не було порушено прав та інтересів ОСОБА_2 , а оскільки судовому захисту підлягає лише порушене право, задоволення судом позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору ренти суперечить чинному законодавству (т.2 а.с.164-169).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 червня 2019 року до участі у справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_7 його дочку ОСОБА_1 (т.3 а.с.134).

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 30 липня 2019 року заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09 листопада 2017 року в справі №462/3299/15-ц за нововиявленими обставинами - задоволено.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від суду від 09.11.2017 року у справі № 462/3299/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та визнання права власності скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору ренти від 16 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., зареєстрованого в реєстрі № 707 скасовано.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору ренти від 16 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., зароеєстрованого в реєстрі № 707.

Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 365, 40 грн. (триста шістдесят п`ять гривень 40 коп.).

Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається на те, що після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом, 07 липня 2015 року звернулася у Четверту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, за якою нотаріусом було зареєстровано спадкову справу №57375622.

26 квітня 2018 року набрало законної сили рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року, ухвалене у справі №462/3286/16-ц за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, яким було визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 та посвідченим 03 лютого 2010 року державним нотаріусом Другої Львівської нотаріальної контори Шершун Л.В.

За таких обставин, після смерті ОСОБА_7 має місце спадкування за законом, а ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем за законом після його смерті.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 червня 2019 року на підставі заяви ОСОБА_1 , її було залучено до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_7 ,

Отже, зі вступом ОСОБА_1 у справу №462/3299/15-ц до неї перейшли всі права та обов`язки позивача ОСОБА_7 з огляду на те, що справа №1309/2337/12 за його первинним позовом та справа №462/3299/15-ц за позовом ОСОБА_2 були об`єднані в одне провадження.

Залучивши до справи правонаступника ОСОБА_7 його доньку - ОСОБА_1 суд всупереч ст.264 ЦПК України не з`ясував чи порушені укладеним договором ренти від 16 лютого 2009 року права останньої.

Судом не враховано, що доводи викладені в заяві про перегляд рішення за ново виявленими обставинами не спростовують фактів, покладених в основу рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09 листопада 2017 року по справі №462/3299/15-ц, зокрема того факту, що ОСОБА_7 на момент укладення договору ренти від 16 лютого 2009 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки відповідно до акту амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи №167 від 04 лютого 2013 року він на момент підписання договору ренти страждав стійким хронічним розладом психічної діяльності та наростаючою деменцією, був позбавлений усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Зазначене підтверджується постановою апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2018 року та Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року, якими залишено без змін рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09 листопада 2017 року по справі №462/3299/15-ц.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що обставини, на які посилається особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повеному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК Укпраїни, не є ново виявленими обставинами, що не враховано судом першої інстанції при постановленні рішення.

Також зазначає, що доводи ОСОБА_4 викладені в заяві про перегляд рішення за за ново виявленими обставинами не спростовують фактів покладених в основу рішення Залізничиного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року по справі №462/3299/15-ц, зокрема того факту, що ОСОБА_7 на момент укладення договору ренти від 16 лютого 2009 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати.

Вважає, що ОСОБА_4 у заяві посилається на наявність обставин, які були їй відомі, досліджені під час розгляду справи по суті, яким вже надана правова оцінка, а отже такі обставини не можуть бути ново виявленими обставинами, та не дають підстави вимагати перегляду постановленого по суті рішення яке пройшло три судові інстанції.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Заслухваши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підтримання апеляційних скарг, представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково, а рішення Залізничиного районного суду м. Львова від 30 липня 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року у справі №462/3299/15-ц за нововиявленими обставинами суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року про визнання недійсним заповіту (справа №462/3286/16-ц) набрало законної сили 26 квітня 2018 року, що є істотною обставиною для справи (№462/3299/15-ц) і ця обставина не була встановлена судом, не була та не могла бути відома ОСОБА_4 на час розгляду справи та ухвалення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року.

Постановляючи нове рішення у даній справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору ренти від 16 лютого 2009 року суд першої інстанції вважав, що права та інтереси ОСОБА_2 при тому не були порушені.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року вбачається, що її подано з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявленою обставиною ОСОБА_4 вважала факт набрання 26 квітня 2018 року законної сили рішення Залізничиного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року у справі №462/3286/16 - ц згідно якого було визнано недійсним заповіт складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 03 лютого 2010 року державним нотаріусом Другої Львівської нотаріальної контори Шершун Н.К.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини 2 ст. 423 ЦПК`України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими або виключними обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких грунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року № 816/4947/14, від 13 лютого 2018 року № 815/756/14, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №752/4995/17.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Отже, у даній справі, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року у справі №462/3286/16-ц, проте не була відома ОСОБА_4 , а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка грунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Вказане узгоджується зі правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 27 червня 2019 року у справі № 541/2460/16-ц.

У справі що переглядається факт набрання 26 квітня 2018 року законної сили рішення Залізничиного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року у справі №462/3286/16 - ц (згідно якого було визнано недійсним заповіт складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 03 лютого 2010 року державним нотаріусом Другої Львівської нотаріальної контори Шершун Н.К.) не є доказом нововиявлених обставин у справі №462/3289/15-ц, зокрема відсутністю порушення законних інтересів ОСОБА_2 при вчиненні договору ренти від 16 лютого 2009 року.

Подання такого доказу ОСОБА_4 спрямоване на переоцінку тих доказів, які вже досліджували суди першої апеляційної та касаційної інстанції під час первинного розгляду цих двох справ, порушують права та законні інтереси ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем першої черги за законом померлого ОСОБА_7 .

Як встановлено судами у справі №462/3286/16 - ц, на момент укладення заповіту від 03 лютого 2010 року на користь ОСОБА_2 - ОСОБА_7 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.2 а.с.97-98)

Аналогічно у справі №462/3289/15-ц, встановлено, що на момент підписання договору ренти від 16 лютого 2009 року ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати (т.2 а.с.105-106).

Після перегляду за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року у справі №462/3289/15-ц, скасованим залишається заповіт ОСОБА_7 від 03 лютого 2010 року на користь ОСОБА_2 і залишається чинним договір ренти від 16 лютого 2009 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у справі №462/3289/15-ц, однак при укладенні обидвох правочинів ОСОБА_7 залишався недієздатним.

Тому у суду першої інстанції не було жодних підстав для перегляду за ново виявленими обставинами остаточного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року у справі №462/3289/15-ц, та ухвалювати нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Слід зазначити, що процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01 "Праведная проти Росії" (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 "Попов проти Молдови" (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.

Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру, (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Постановляючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не зазначено суттєвих помилок при ухваленні рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року, а в заяві ОСОБА_4 від 22 травня 2018 року про його перегляд за нововиявленими обставинами (т.2 а.с.164-169) не наведено обставин суттєвого та неспростовного характеру які не були враховані раніше судами.

Верховний Суд у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 619/3759/17 (провадження № 61-20833св19) зазначив, що у випадку встановлення апеляційним судом відсутності передбачених ЦПК України підстав для скасування рішення у зв`язку з новоявленими обставинами, необхідно виходити з того, що у цьому випадку суд, який розглядав заяву про перегляд судового рішення, має повноваження постановити ухвалу про відмову у задоволені такої заяви (частина третя статті 429 ЦПК України), отже апеляційний суд в межах своїх повноважень наділений компетенцією скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене за наслідками розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, і направити справу для розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання щодо розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті. Також суд апеляційної інстанції наділений правом за результатами апеляційного перегляду скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення по суті спору.

Вирішуючи питання про ухвалення нового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та визнання права власності слід зазначити, що згідно договору ренти від 16 лютого 2009 року ОСОБА_7 передано у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_4 зобов`язалась виплачувати безстрокового ренту, яка становить 350,00 грн. на місяць.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

А також, ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент , коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Як вбачається із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на моменту укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визначення правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно з актом амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи №167 від 04 лютого 2013 року ОСОБА_7 на момент підписання договору ренти від 16 лютого 2009 року страждав стійким хронічним розладом психічної діяльності, а тому не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Враховуючи наведене, суд вважає, що договір ренти від 16 лютого 2009 року укладено ОСОБА_7 у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а відтак не можливо встановити, що такий правочин відповідав внутрішній волі ОСОБА_7 , внаслідок чого, даний договір слід визнати недійсним.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2 , то такі не підлягають до задоволення в судовому порядку, і не позбавляють права останню звернутися із відповідною заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за наявності на це законних підстав.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягають до задоволення частково, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 липня 2019 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 липня 2019 року у справі №462/3299/ 15-ц - скасувати.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір ренти від 16 лютого 2009 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Белопольською Іриною Романівною, зареєстрованого в реєстрі за №707.

У задоволенні позовної вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.