Справа № 161/992/20 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/313/21 Категорія: 3 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що 09 липня 2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0523/08/74/22-СLNv, відповідно до якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 70000 дол. США.

Цього ж числа між нею та АКБ «Форум» було укладено Іпотечний договір, за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за вищевказаним кредитним договором, вона передала в іпотеку банку належне їй нежиле приміщення нотаріальної контори /літер А - 2/, загальною площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (після реконструкції у 2010 році - офіс нотаріальної контори, площею 149 кв.м).

Крім того позивач зазначала, що 26 вересня 2016 року на електронних торгах було реалізовано право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами, переможцем яких стало ТзОВ «ФК «Єврокредит». На підставі протоколів проведення електронних торгів 05 жовтня 2016 року між ПАТ «Банк Форум» та ТзОВ «ФК «Єврокредит» було укладено відповідні договори про відступлення права вимоги за вказаними вище кредитним та іпотечним договорами.

Після чого 06 жовтня 2016 року між ТзОВ «ФК «Єврокредит» та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги №07-10/16, за умовами якого, права іпотекодержателя за Іпотечним договором від 9 липня 2008 року, щодо предмету іпотеки - належного їй нежилого приміщення нотаріальної контори перейшли до відповідача.

28 лютого 2017 року за заявою нового іпотекодержателя державним реєстратором КП «Волинське обласне БТІ» Яремчуком Г.Я. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34074309 про реєстрацію права власності на належне позивачу приміщення нотаріальної контори /літер А-2/ загальною площею 149 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_3 , про що 22 лютого 2017 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно був внесений запис про право власності 19242975.

Також позивач вказувала, що 30 січня 2019 року Луцьким міськрайонним судом було ухвалено рішення, залишене постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року без змін, яким визнано недійсним: договір про відступлення прав вимоги від 6 жовтня 2016 року № 07-10/16, за кредитним договром укладений між ТзОВ «ФК «Єврокредит» та ФОП ОСОБА_3 ; договір про передачу прав за договором про відступлення прав за іпотечним договором від 6 жовтня 2016 року, укладений між ТзОВ «ФК «Єврокредит» та ФОП ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрованому в реєстрі № 1507.

Оскільки, реєстрація права власності на вказаний предмет іпотеки ФОП ОСОБА_3 відбулась на підставі договорів, які у майбутньому були визнані недійсними, то така реєстрація, на думку позивача ОСОБА_2 , є незаконною.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд скасувати запис про державну реєстрацію права власності номер 19242975, дата державної реєстрації 22 лютого 2017 року, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нежиле приміщення, нотаріальної контори /літер А - 2/ заг. пл. 149,0 кв.м., яке заходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відшкодувати їй судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 , вважаючи рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, помилково вважав, обрану його довірителем ОСОБА_2 позовну вимогу про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, неналежним способом захисту порушеного права, хоча такий спосіб захисту передбачений чинним законодавством та підтверджується правовими позиціями Верховного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення ОСОБА_2 з даним позовом до суду відбулися зміни у матеріальному праві, які регулюють спірні правовідносини між сторонами спору, зокрема державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав на нерухоме майно надалі проводиться у випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а не скасування державної реєстрації речових прав на це майно, як уважала позивач.

Тому заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги про скасування запису про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно до задоволення не підлягають.

Такий висновок суду є правильний.

З матеріалів справи встановлено, що 09 липня 2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0523/08/74/22-СLNv, за умовами якого позикодавець - банк надав позичальникові кредитні кошти у розмірі 70000 дол. США, а останній зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені цим договором.

9 липня 2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1810, за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, майновий поручитель передав в іпотеку кредитодавцеві нежиле приміщення нотаріальної контори /літер А-2/ загальною площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і яке у 2010 році було реконструйовано в офіс нотаріальної контори, загальною площею 149 кв.м.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 13 червня 2014 року № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум» та згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду № 49 з 16 червня 2014 року розпочалася процедура ліквідації ПАТ «Банк Форум» з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов`язань на користь приймаючого банку. Під час здійснення процедури ліквідації банку, 05 жовтня 2016 року між ПАТ «Банк Форум» (первісний кредитор) та ТзОВ «ФК «Єврокредит» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 241-ф, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до ОСОБА_4 , що належить первісному кредитору на підставі кредитного договору № 0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року, а новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти в розмірі ціни відступлення (п.1.1 та розділ «Тлумачення термінів» договору). У вказаному договорі сторони визначили, що станом на дату укладення договору загальний розмір заборгованості боржника ОСОБА_4 перед первісним кредитором становить 53068,32 дол. США, з яких: 26251,75 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту; 26816,57 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом (п. 1.2 договору).

05 жовтня 2016 року між банком (первісним іпотекодержателем) та ТзОВ «ФК «Єврокредит» (новим іпотекодержателем) укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого банк відступає, а ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» набуває прав первісного іпотекодержателя згідно з іпотечним договором, укладеним між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 . Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрований в реєстрі № 1494.

06 жовтня 2016 року між ТзОВ «ФК «Єврокредит» (первісним кредитором) та ФОП ОСОБА_3 (новим кредитором) укладено договір про відступлення прав вимоги № 07-10/16, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до ОСОБА_4 , що належить первісному кредитору на підставі кредитного договору № 0523/08/22-CLNv, а новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти в розмірі ціни відступлення (п.1.1 та розділ «Тлумачення термінів» договору).

У вказаному договорі сторони визначили, що станом на дату укладення договору загальний розмір заборгованості боржника ОСОБА_4 перед первісним кредитором складає 53068,32 доларів США, з яких: 26251,75 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту; 26816,57 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом (п. 1.2 договору). Ціна відступлення права вимоги становить 203475 грн 35 коп. (п. 5.1 договору).

06 жовтня 2016 року між ТзОВ «ФК «Єврокредит» (первісним іпотекодержателем) та ФОП ОСОБА_3 (новим іпотекодержателем) укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «Єврокредит» відступає, а ФОП ОСОБА_3 набуває прав первісного іпотекодержателя згідно з іпотечним договором, укладеним між банком та ОСОБА_2 . Наведений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрований у реєстрі № 1507.

Вищевказані обставини встановлені Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 161/13889/17, а тому є такими, що в силу положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, мають преюдиційне значення при розгляді даної справи.

28 лютого 2017 року державним реєстратором КП «Волинське обласне БТІ» Яремчуком Г.Я. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34074309 про реєстрацію права власності на приміщення нотаріальної контори /літер А-2/, загальною площею 149 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , про що 22 лютого 2017 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно був внесений запис про право власності 19242975.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Проте, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, яка діяла на час звернення ОСОБА_2 з позовом та ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення у справі, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме: скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/193.

Таким чином, врахувавши наведені норми матеріального права та давши вірну правову оцінку встановленим обставинам справи, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про невірність обраного ОСОБА_2 способу захисту порушеного права, який не передбачений чинним законодавством як підстава для відновлення порушеного права позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді