Справа № 307/3073/19
Провадження № 2/307/220/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарях Ільницькій О.М., Юсип В.І., з участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , неповнолітнього ОСОБА_4 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_5 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Тячівська державна нотаріальна контора про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права на частку у спадковому майні,

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , неповнолітнього ОСОБА_4 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_5 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Тячівська державна нотаріальна контора про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права на частку у спадковому майні. В позовній заяві зазначив, що після смерті сина позивача ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом на спадковий житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 . Так як його син на час смерті з 2011 року був розлучений із жінкою ОСОБА_5 , то після його смерті спадкоємцями за законом є його сини ОСОБА_3 , 1997 року народження та ОСОБА_4 , 2005 року народження, які на час смерті сина позивача були неповнолітніми, а також батьки померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Кожному з них належить спадщина в рівних долях по ј частині. 14 червня 2012 року позивач у Тячівській державній нотаріальній конторі написав відмову від своєї долі у спадковому майні на користь обох онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . До дня звернення до суду нотаріус не видала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина, а тому колишня невістка позивача ОСОБА_5 затягує оформлення документів на спадковий житловий будинок, щоб таким чином позбавити позивача та ОСОБА_7 спадщини. ОСОБА_5 привела в будинок співмешканця з ОСОБА_8 , який сидів за вбивство 15 років у тюрмі, де з ним і проживає. Вважає, що відмова позивача від прийняття спадщини була написана під впливом тяжкої для нього обставини і вкрай невигідних для нього умов, а тому її слід визнати недійсною на підставі ч.1 ст. 233 ЦК України. Син позивача помер молодим, йому було 37 років, його життя закінчилося ненароком, коли ніхто цього не чекав, а тому це був страшний удар для всієї їхньої сім`ї, а найбільше для позивача. На час смерті сина позивач проживав у приватизованій квартирі в АДРЕСА_2 , так як із дружиною він розлучений давно, донька проживала в с. Сокирниця, Хустського району. Син позивача до того як перебратися у свій житловий будинок, проживав з ним, але на час смерті проживав один у спадковому житловому будинку в АДРЕСА_1 . В пориві тяжких подій смерті сина, не роздумуючи над тим, що буде далі, його похилий вік - 65 років, хвороба, самотність, безпомічність, потреба у сторонній допомозі, змусили його прийти в нотаріальну контору і написати заяву про відмову від прийняття спадщини на користь онуків в надії на те, що він не залишиться із горем один на один. Смерть сина для позивача виявилася найбільшим ударом, тому що син постійно його провідував, підтримував, допомагав матеріально, так як він давно хворіє на серце. Коли у 2009 році в позивача остався інфаркт, то тільки син доглядав за ним, відвіз його в лікарню, провідував його в лікарні, купляв лікарство за свої кошти і тільки дякуючи сину, він зміг справитися з хворобою. Після того як він вийшов з лікарні, син постійно возив його на обстеження, давав гроші на реабілітацію, оплачував йому санаторій. Позивач знав і був впевнений, що син завжди залишиться опорою при будь-яких обставинах, він завжди йому допоможе, підтримає його, він зможе на нього покластися і надіявся, що невістка та внуки теж будуть його підтримувати. Смерть сина ОСОБА_9 дала про себе знати і в 2015 році, коли у позивача остався інсульт. Не маючи грошей на лікування, він змушений був продати квартиру і на виручені кошти від продажу квартири лікуватися. На даний час позивач не має житла, проживає у доньки в с. Сокирниця, Хустського району, яка його доглядає, тому що після перенесеного інсульту позивач погано рухається, може пересуватися за допомогою палиці і це є дуже важко. Внук ОСОБА_10 , якому 22 роки, примусив позивача віддати йому за продаж квартири 3000 доларів США замість того, щоб ще йому допомагати. На даний час внуки до позивача не приїжджають, не дзвонять йому, не цікавляться ним. На даний час позивач залишився без житла і з маленькою пенсією та важкими хворобами. Наведене свідчить, що заява, написана позивачем 14 червня 2012 року в Тячівській державній нотаріальній конторі про відмову від спадщини на користь онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є правочином, що укладений на невигідних йому умовах під впливом тяжких обстави, смерті сина, що не відповідало його внутрішній волі.

Просить суд визнати відмову від спадщини, яка написана ОСОБА_2 14 червня 2012 року у Тячівській державній нотаріальній конторі по спадковій справі №263 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , недійсною та визнати за ним частку у спадковому житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

Законний представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надіслала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про визнання недійсною відмови від спадщини позивач мотивував тим, що така відмова була здійснена під впливом тяжкої для нього обставини смерті сина. На думку позивача, для визнання відмови від спадщини недійсною достатніми аргументами є те, що на даний час останній залишився без житла, достатніх коштів для проживання та у зв`язку з незадовільним станом здоров`я. Позивач також покликається на те, що внуки не спілкуються з ним та не надають матеріальної допомоги. Як вбачається із заяви про відмову від спадщини від 14.06.2012 року, нотаріусом було роз`яснено позивачу право на відкликання даної заяви, однак останній не скористався такою можливістю. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Оскільки право власності на спірний житловий будинок не було набуто спадкодавцем за його життя, то відповідно за позивачем не може бути визнано право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування. Просить в задоволенні позову відмовити, а також застосувати строк позовної давності.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Законний представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 .

В заяві від 14.06.2012 року в спадковій справі №263/2012 року, посвідченої та зареєстрованої державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори в реєстрі за №1-1299, зазначено, що ОСОБА_2 ,усвідомлюючи значення своїх дій, маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовився від прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_6 на користь дітей померлого (його онуків) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому нотаріусом роз`яснено ОСОБА_2 , що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, нотаріусом роз`яснено ОСОБА_2 зміст статей 225, 229-231, 233, 1273-1275 ЦК України.

В проекті технічного паспорту на будинок станом на 23.09.2019 року зазначено, що загальна площа житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , становить 254,70 квадратних метрів.

У виписці з медичної карти № НОМЕР_2 , виданої КЗ «Тячівська районна лікарня №1» зазначено, що ОСОБА_2 в період з 12 жовтня 2015 року по 14 жовтня 2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: стан після перенесеного ГПМК (30.06.15 р.) по типу ішемії в басейні ПСМА з геморагічною трансформацією ішемічного інсульту з лівобічним геміпарезом (грубим в лівій руці, вираженим в лівій нозі) з вираженим порушенням функції ходи. Перенесене ГПМК в басейні ЛСМА. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ. ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний. Постійна форма фібриляції передсердь, нормосистологічна форма. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.. СН І ст.. Хронічний гепатоз. ГЦН І. Спленогемалія. Хронічний панкреатит, фаза ремісії.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Згідно частин 1, 2 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно частин 2, 3, 5 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст.ст. 225, 229-231, 233 ЦК України.

Тобто, у встановлений законом шестимісячний строк, починаючи з 12 травня 2012 року, позивач мав право як відмовитись від спадщини на користь іншого спадкоємця за законом, так і протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, відкликати відмову від спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно з частинами 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 14 червня 2012 року подав в Тячівську державну нотаріальну контору заяву, згідно якої, він усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, відмовився від прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6 на користь дітей померлого (його онуків) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому позивачу нотаріусом було роз`яснено, що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана у строк, встановлений для прийняття спадщини, а також зміст статей 225, 229-231, 233, 1273-1275 ЦК України, та у визначений законодавством шестимісячний строк з відповідною заявою про відкликання своєї відмови від прийняття спадщини не звертався.

При цьому, суд вважає, що зміна думки позивачем щодо відмови від спадщини, у зв`язку з невиконанням певних домовленостей у подальшому відповідачами (майже через дев`ять років) не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною.

Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше.

Посилання позивача та його представника про перебування у тяжких обставинах через втрату сина, судом до уваги не приймаються, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів доказів, що він не усвідомлював обставини свого життя, та зміст подій що відбуваються.

Виходячи із загального принципу презумпції правомірності правочину, та з огляду на те, що дії нотаріуса, який прийняв заяву позивача про відмову від спадщини, позивачем у судовому порядку не оскаржувались, вважається, що нотаріус вчинив нотаріальну дію, яка відповідає вимогам чинного законодавства України без порушень порядку вчинення такої дії.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_2 не прийняв спадщину за законом після смерті сина ОСОБА_6 та не набув статусу спадкоємця після смерті сина, його права не порушуються, а відтак у нього відсутнє право вимоги про визнання права на частку у спадковому майні померлого ОСОБА_6 .

Заява представника відповідача про сплив строків позовної давності судом не розглядається, оскільки в позові відмовлено по суті через його необґрунтованість.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Таким чином, аналізуючи докази у їх сукупності, суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на обґрунтування тих обставин, на які посилається позивач при зверненні з позовом до суду, а тому суд вважає, що в задоволенні позову про визнання відмови від спадщини, яка написана ОСОБА_2 14 червня 2012 року у Тячівській державній нотаріальній конторі по спадковій справі №263 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , недійсною та визнання за ОСОБА_2 частки у спадковому житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 слід відмовити.

Оцінивши наведені докази, зокрема меморіальний ордер №К0319F73NM від 19.03.2020 року про сплату законним представником відповідача ОСОБА_5 5000 гривень витрат за надання правової допомоги адвокатом, розрахунок щодо граничного розміру компенсації на правову допомогу щодо отримання грошових коштів в сумі 5000 гривень за надання правової допомоги адвокатом Мицик О.В., суд вважає, що вимоги законного представника відповідача ОСОБА_5 щодо стягнення з позивача на її користь витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, в сумі 5000 гривень також підлягають до задоволення.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 77-81, 209, 223, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 233, 1216, 1220, 1258, 1268, 1269, 1270, 1273, 1274 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , неповнолітнього ОСОБА_4 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_5 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Тячівська державна нотаріальна контора про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права на частку у спадковому майні, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Розсохи, Деражнянського району, Хмельницької області на користь законного представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правову допомогу, надану адвокатом.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Розсохи, Деражнянського району, Хмельницької області на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1681 гривню 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Розсохи, Деражнянського району, Хмельницької області мешканець АДРЕСА_3 , України.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_4 , України.

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_4 , України.

Третя особа - Тячівська державна нотаріальна контора, адреса: м. Тячів, вул. Незалежності, 30, Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 5 травня 2021 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко