ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/585/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2021 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

В листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказала на те, що згідно вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.08.2019 року ОСОБА_1 , в порушення ПДР України, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, не зменшив швидкості руху та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок даної події ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Згідно даного вироку відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Злочинними діями ОСОБА_1 їй було заподіяно моральної шкоди, розмір якої визначено в сумі 100000 грн.

В обґрунтування розміру моральної шкоди ОСОБА_2 зазначила, що у зв`язку із заподіяними їй тілесними ушкодженнями вона пережила непомірні моральні страждання, пов`язані з фізичним болем, страхом за своє здоров`я та життя. Через отримані внаслідок ДТП травми вона була позбавлена можливості продовжувати активне особисте та суспільне життя, змушена більшу частину свого часу проводити в лікувальних закладах, терпіти біль, лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Під час тривалого стаціонарного лікування, пов`язаного з особливостями отриманих травм, вона не могла нічого робити руками та потребувала зовнішньої допомоги. Як наслідок отриманих в результаті ДТП травм вона почала страждати психологічними недугами, її не покидає відчуття неповноцінності, через страх того, що вона не поверне своє здоров`я, адже функції травмованих верхніх та нижніх кінцівок до цього часу повністю не відновлені. Крім того, у неї продовжуються проблеми зі здоров`ям у зв`язку з періодичними гострими болями в місцях переломів та травм, немає можливості переносити певні речі, вантажі, наявний ряд обмеження фізичної активності. Зазначила, що ОСОБА_1 до подання позову не намагався надати їй моральну підтримку, не телефонував, не цікавився станом її здоров`я, добровільно в повному об`ємі заподіяну внаслідок вчиненого кримінального правопорушення моральну шкоду не відшкодував.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.02.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, в розмірі 20000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що визначення судом розміру моральної шкоди в сумі 50000 грн. не відповідає судовій практиці та принципам розумності, виваженості і справедливості. У вироку Хмельницького міськрайонного суду було встановлено обставинами, які пом`якшують його покарання, як-то щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданої шкоди, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Не врахував суд також ступінь його вини у вказаному правопорушенні, яка є незначною, ту обставину, що він після вчинення ДТП добровільно відшкодував позивачу всі витрати на лікування в розмір 30000 грн.

В той же час стягнута сума моральної шкоди в розмірі 50000 грн. є невиправдано завищеною і такою, що не враховує його матеріального та сімейного стану, оскільки на його утриманні перебуває малолітня дитина, у зв`язку з відсутністю власного житла він змушений винаймати квартиру, невеликий розмір заробітної плати.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши докази у справі, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 02.08.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вироком встановлено, що ОСОБА_1 , в порушення ПДР України, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, не зменшив швидкості руху та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок даної події ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Задовольняючи частково позов суд вказав, що відповідач завдав позивачу немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті. Враховуючи глибину та тривалість завданих позивачу фізичних та моральних страждань, душевної травми, істотність змін у її повсякденному житті, беручи до уваги принципи розумності та справедливості суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 50000 грн., що буде достатнім та справедливим.

Вказаний висновок є обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ухвалюючи рішення про покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню спричиненої позивачеві моральної шкоди суд обґрунтовано виходив з положень статей, 1167, 1187 ЦК України.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодованої шкоди повинен відповідати правовідносинам сторін, їх ступеню вини, потребам та можливостям здійснити дійсні відшкодування шкоди без постановлення будь кого зі сторін у скрутне становище (постанова Верховного Суду від 08.11.2018 року у справі № 336/3665/16-ц).

Як вбачається із матеріалів справи, 03.09.2018 року внаслідок наїзду на ОСОБА_2 автомобіля під керуванням ОСОБА_1 остання отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Внаслідок заподіяних ушкоджень позивачу проведено три оперативних втручання та вона з 03.09.2018 року по 20.09.2018 року, з 06.11.2018 року по 09.11.2018 року, з 16.10.2019 року по 31.10.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні (а.с. 11-14).

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді військовослужбовця та проходячи службу у в/ч НОМЕР_1 в Житомирському прикордонному загоні житловою площею не забезпечувався, отримав дохід за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року у розмірі 197338,55 грн. (а.с. 28-29). Відповідач одружений, на його утриманні знаходиться малолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30-31).

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосувавши норми матеріального права з урахуванням усіх обставин обґрунтовано зменшив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням майнового, сімейного стану та ступеню вини відповідача.

Доводи апелянта стосовно того, що присуджений розмір моральної шкоди є невиправдано високим та не враховує ні його матеріального ні сімейного стану слід визнати необґрунтованими, оскільки вони зводяться виключно до переоцінки доказів належно оцінених судом першої інстанції.

Посилання апелянта на відшкодування позивачу майнової шкоди в розмірі 30000 грн., які позивач витратила на своє лікування, висновків суду не спростовують та на законність рішення щодо стягнення з відповідача моральної шкоди не впливають.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко