Номер провадження 2/754/1059/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Пітулько О.

за участі : позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-тя особа: ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою про визнання права користування жилим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

На підставі ордеру № 049661 від 29 квітня 1985 року, виданим виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів, Позивач разом із Відповідачем 1 - ОСОБА_2 була вселена в квартиру АДРЕСА_1 . З квітня 1985 року і до даного часу проживає у спірній квартирі, що підтверджується актом.

У зв`язку із купівлею для дітей квартири в м. Бровари (на той час неповнолітніх) вимушена була в грудні 1993 року знятися з реєстрації в м. Києві та зареєструватися в м. Бровари, однак, продовжувала проживати в квартирі АДРЕСА_1 .

06 січня 2017 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 який є внутрішньо-переміщеною особою та має реєстрацію у спірній квартирі АДРЕСА_1 .

За час проживання в квартирі неодноразово здійснювала ремонт, давала кошти Відповідачу 1 на оплату комунальних послуг, що підтверджується розпискою, квитанціями з банку.

Позивач зазначила, що наразі Відповідач кошти на утримання квартири від Позивача отримує, але відмовляється оформлювати розписки. Більш того, протягом 2017-2020 років разом із Відповідач 2 - ОСОБА_3 , чинять перешкоди в користуванні квартирою, ображають її та її чоловіка, постійно примушують звільнити житлове приміщення.

На підставі викладеного просить суд:

-Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 ;

-Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10 грудня 2020 року Відповідачем - 2 було подано до суду клопотання, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі та покласти на Позивача судові витрати, обґрунтовуючи наступним.

Між Позивачем та Відповідачами немає нормального спілкування: життя з Позивачем та її чоловіком під одним дахом нестерпне, а через те, що вони зловживають спиртними напоями, між ними відбуваються постійні конфлікти та скандали, свідками чого є Відповідачі (а іноді і наші сусіди).

Позивач та ОСОБА_7 особа ведуть антигромадський спосіб життя, зловживають алкогольними напоями, приходять до квартири у нетверезому стані, часто влаштовують сварки та навіть бійки, псують майно, з квартири зникають побутові та власні речі Відповідача - 2, отримані незрозумілим нікому шляхом, так як Позивач і Третя особа - безробітні і гроші витрачають на придбання алкогольних напоїв, принижують Відповідачів перед сусідами та родичами, внаслідок чого доводилось викликати поліцію аби захиститись від нападів Позивача.

В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, Позивач участі не приймає, за весь період проживання у квартирі лише декілька разів оплатила комунальні послуги на незначну суму (ще у 2018 році), коли ОСОБА_2 в силу свого віку та стану здоров`я не могла зробити це самостійно. Позивач і Третя особа харчуються їжею та продуктами, що приготовані Відповідачем-1 та купляються за рахунок Відповідача -2. Зазначеними діями Позивач завдає значних матеріальних збитків.

Також, зазначила, що Позивач стверджує, що її чоловік є внутрішньо-переміщеною особою та має реєстрацію у спірній квартирі АДРЕСА_1 , проте на підтвердження даного твердження саме про реєстрацію чоловіка Позивач не надала жодного належного та допустимого доказу у додатках до позовної заяви. У спірній квартирі зареєстровано всього дві особи: і Відповідач-1 та Відповідач - 2, що підтверджується відповідними довідками.

У довідці від 14.07.2016 № 3003-13993 лише зазначено фактичне проживання Третьої особи у спірній квартирі, про що їм з Відповідачем-1 стало відомо безпосередньо під час отримання документів, що надійшли з суду.

Згода законного власника квартири АДРЕСА_1 ні на реєстрацію, ні на зазначення даної адреси як адреси фактичного місця проживання Третьої особи, не надавалась взагалі.

Позивач - ОСОБА_1 ,в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 , в судовому засіданні наполягала на відмові у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_3 , в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі та покласти на Позивача судові витрати.

Третя особа - ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримав наявність конфлікту між сторонами та позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

За клопотанням сторони Позивача в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_8 , в судовому засіданні зазначив, що знає Позивачку приблизно 15 років, десь з 2005- 2006 років, стверджує, що ОСОБА_1 проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , бачив що плита стоїть в кімнаті ОСОБА_10 , але не має уявлення чому. Стосовно ремонту в квартирі зазначив, що лише клеїв обої в кімнаті ОСОБА_10 , але не володіє ситуацією щодо оплати ремонтних питань. Зауважив, що був свідком одного конфлікту на підґрунті зловживання Позивача алкоголю.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснила наступне. Товаришує з ОСОБА_1 з 1985 року та сама проживала на Троєщині з 1985 року, конфлікти Позивачки з мамою були з юності; останній раз була в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 приблизно 3 роки тому. Також наголосила, що до 1991 року бувала раз на місяць в квартирі ОСОБА_10 , за останні 10 років бувала в квартирі 1 раз на рік; останні 10 років конфліктів особисто не бачила, лише знає зі слів Позивача.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження яке видане Дніпровським РАЦСом від 05 вересня 1970 року - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та про що зроблений відповідний актовий запис № 2041, батьками якої зазначені: батько - ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_2 .

Згідно із Ордером № 049661 серії НС, який видано Виконавчим комітетом Київського міської Ради народних депутатів від 29 квітня 1985 року - гр. ОСОБА_2 про те, що сім`я якої складається із двох чоловік на право заняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . Склад сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (донька).

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 23 листопада 2002 року, який зареєстрований в реєстрі № 3700 та укладений між ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) про купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_4 Позивач набула у власність частину квартири.

Як вбачається з Реєстраційного посвідчення за реєстровим № 1-7998 від 19.12.2002 року яке видане Броварським бюро технічної інвентаризації про те, що в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровано: за ОСОБА_6 - 1/5 частина, ОСОБА_3 - 2/5 частина, ОСОБА_13 - 2/5 частина на праві приватної власності.

Також, відповідно до Довідки виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб РДА № 53833946 від 02.10.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована у АДРЕСА_1 та відповідно до Довідки виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб РДА № 53783389 від 01.10.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб яке видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_14 та ОСОБА_6 уклали шлюб 06 січня 2017 року про що зр облений відповідний актовий запис № 13.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_4 , в той час як фактично місцем проживання є АДРЕСА_1 , в яку вона вселилася за згодою власника - Відповідача - ОСОБА_2 , що остання не оспорювала в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Ст. 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Виходячи зі змісту ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки відсутні підстави вважати, що Позивач має перешкоди в користуванні жилим приміщенням, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 9,156 ЖК УРСР,ст.ст. 43,49,259,263 ЦПК України, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-тя особа: ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 27 квітня 2021 року.

Суддя І.А. Галась