Справа № 462/7836/20 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/1594/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Ставрук Н.П., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 466/6988/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання.,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що є власником зазначеної квартири з 09.11.2020 р. Відповідач є дружиною сина позивача, право власності на спірну квартиру якого, на даний час, припинено. Крім цього, вказала, що 17.11.2020 року її син ОСОБА_3 подав до суду позов про розірвання шлюбу із відповідачкою ОСОБА_2 , після чого остання забрала усі свої особисті речі та виїхала із даної квартири.

Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована на АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована на АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 /п`ять тисяч / гривень та судові витрати у розмірі 840 /вісімсот сорок/ гривень 80 копійок.

У решті позову відмовлено.

Рішення оскаржила відповідач ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Звертає увагу, що на момент ухвалення рішення відповідач знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання, а тому ухвалене рішення не може бути виконаним та є незаконним. Ухвалюючи рішення, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки жодних претензій на спірне житло у неї не було, взяв до уваги неправдиву інформацію надану позивачем та докази отримані неправомірним шляхом. Крім цього, судом допущено ряд процесуальних порушень, зокрема щодо повідомлення про дату розгляду справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з безпідставністю.

Представник позивача адвокат Мицик О.В. подав відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною , а ухвалене судом рішення законним та обґрунтованим. Звертає увагу, що відповідач була членом сім`ї ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 припинено 09.11.2020 року, а відтак право відповідача на користування вказаною квартирою є похідним від права власності її чоловіка на дану квартиру, а тому відповідача слід визнати такою, що втратила право користування спірним житлом. Вказане узгоджується з Висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.08.2018 року у справі №595/1271/16-ц. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу позивача та її представника, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення , суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Квартира № 36 у будинку АДРЕСА_3 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що стверджується копією договору дарування квартири від 09.11.2020 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2020 р. /а.с.8, 9/.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 21.03.2020 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 /а.с.12/.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї, виданої ОСББ «Кульпарківська 156А» у квартирі АДРЕСА_2 станом 04.11.2020 року зареєстровані ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2 /а.с.11/.

З інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 станом на 28.12.2020 /а.с.23/.

11 листопада 2020 року позивач скерувала відповідачу вимогу про зняття з реєстрації та виселення з квартири, оскільки право власності на квартиру її чоловіка ОСОБА_3 припинено (а.с.14).

17 листопада 2020 року позивач звернулася до Залізничної РА ЛМР з заявою про зняття з реєстрації ОСОБА_2 .

Рішенням Залізничної РА ЛМР від 19 листопада 2020 року у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено (а.с.13-13 зворот).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як власник житла має право володіння користування та розпорядженням майном та право вимагати усунення порушень права власності будь-яким способом , у тому числі й шляхом визнання осіб такими, що втратили право кристування житлом. Зважаючи на те, що відповідач є членом сім`ї ОСОБА_3 , право власності якого на квартиру припинено 09.11.2020 року, що свідчить про те, що відповідача слід визнати такою, що втратила право користування спірним житлом.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини 1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто метою є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав фізичної чи юридичної особи, або держави, іншими словами між сторонами у справі повинен існувати спір.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, спору між сторонами не існує, зокрема відповідач стверджує, що вона жодним чином не чинила позивачу перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою, добровільно знялася з реєстрації до ухвалення рішення судом, а саме 03 березня 2021 року та виселилась із квартири, а позивач в свою чергу не надала суду жодних переконливих доказів про те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартири власником якої вона є. Крім цього, в позовній заяві зазначає, що відповідач забрала з квартири всі свої речі і більше там не проживає.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань ( постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20) .

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_2 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 03 березня 2021 року, що стверджується довідкою виданою Залізничною РА ЛМР (а.с.68), тобто до ухвалення рішення судом першої інстанції, у квартирі не проживає та жодних її речей там немає, що визнає сама позивач, а відтак спір між сторонами відсутній,а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Крім цього, на думку колегії суддів апеляційного суду, така категорія справ, як визнання втратившим право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації не може бути розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, оскільки відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тому з врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що розгляд таких справ повинен відбуватися в судовому засіданні з участю сторін у справі, однак суд першої інстанції визнав дану справу малозначною, що не відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до частини 1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.377 ч.1, 383, 384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 березня 2021 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк