ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5841/21 Справа № 203/7722/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вказаної заяви посилався на те, що Кіровським районним судом м.Дніпропетровська на виконання рішення цього суду у цивільній справі №203/7722/14-ц, 20.02.2017 року було видано виконавчий лист.

29.08.2019 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження, заочне рішення на підставі якого було видано виконавчий лист не набрало законної сили, а виконавчий лист втратив юридичну силу.

06.09.2019 року відбулось стягнення за виконавчим листом.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст.432 ЦПК України, заявниця просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий 20.02.2017 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська на підставі рішення цього суду у цивільній справі №203/7722/14-ц (т.3, а.с. 205-207).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено (т.3, а.с. 258-260).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та задовольнити її заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.11.2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення, яким частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в суму 2082799 грн. 60 коп. та судові витрати в сумі 3654 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено.

На виконання вказаного рішення 20.02.2017 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист, який в подальшому банком пред`явлено для примусового виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (на теперішній час Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)).

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 05.10.2017 року було відкрито виконавче провадження №54839440 з примусового виконання зазначеного вище листа.

17.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 19.11.2015 року, яка ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.06.2018 року була залишена без задоволення.

04.07.2019 року заяву про перегляд заочного рішення суду від 19.11.2015 року було подано відповідачем ОСОБА_2 , яку ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.07.2019 року також було залишено без задоволення.

31.07.2019 року відповідачкою ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на заочне рішення суду від 19.11.2015 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23.08.2019 року у відкритті провадження за зазначеною вище апеляційною скаргою було відмовлено.

19.09.2019 року ОСОБА_1 повторно подала апеляційну скаргу на заочне рішення суду від 19.11.2015 року, у відкритті апеляційного провадження за якою ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20.09.2019 року також було відмовлено.

20.08.2019 року апеляційну скаргу на заочне рішення суду від 19.11.2015 року було подано відповідачем ОСОБА_2 , яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23.08.2019 року була залишена без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.08.2019 року ОСОБА_2 було поновлено строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду від 19.11.2015 року та відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

Додатковою ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.09.2019 року на час апеляційного провадження було зупинено дію заочного рішення суду від 19.11.2015 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а заочне рішення суду від 19.11.2015 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 року було залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а заочне рішення суду першої інстанції від 19.11.2015 року та постанову апеляційного суду від 25.02.2020 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених ст.432 ЦПК України правових підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та про необхідність відмови в задоволенні відповідної заяви ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, судове рішення у справі є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом цієї норми закону підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Так, ОСОБА_1 посилаючись на те, що 29.08.2019 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення суду від 19.11.2015 року. В зв`язку з цим, на думку заявника, вказане заочне рішення не набрало законної сили, а виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення, втратив юридичну силу.

Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в діючій редакції, яка також діла на момент подання ОСОБА_2 апеляційної скарги на заочне рішення суду від 19.11.2015 року) встановлено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Частиною 4 ст.359 ЦПК України передбачено, що якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Судом встановлено, що заочне рішення суду від 19.11.2015 року на момент видачі виконавчого листа 20.02.2017 року в апеляційному порядку не оскаржувалось, за заявами відповідачів не переглядалось та, таким чином, набрало законної сили в загальному порядку.

Подані в подальшому заяви відповідачів про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення, у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 відмовлено, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

З огляду на наведені вище положення ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.4 ст.359 ЦПК України поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення тягне за собою наслідком зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу, виданого на підставі цього рішення, а також можливість зупинення дії оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції на час апеляційного оскарження, та в даному випадку не є свідченням помилкової видачі виконавчого листа та не є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Судові рішення в силу вимог статті 14 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 18 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").

Відповідно статті 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням норм процесуального закону. Підстав для скасування цієї ухвали не встановлено.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку не оскаржується.

Судді: