Провадження №22-ц/812/1825/21
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

за участю представника відповідача СТОВ «Агрофірма «Україна» - Анохіна М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №474/814/17 за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» на рішення, яке постановив Врадіївський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Фасія Володимира Васильовича о 16 годині 50 хвилині у приміщенні цього суду 23 липня2021 року, повний текст якого виготовлений 30 липня 2021 року, за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» про розірвання договору оренди землі та її повернення, стягнення орендної плати, пені, моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» (далі - СТОВ «Агрофірма «Україна», Товариство) про розірвання договору оренди землі та її повернення, стягнення орендної плати, пені, моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, щоза розпорядженням районної державної адміністрації від 29 листопада 2006 р. 489-р вона є власницею земельної ділянки площею 2,67 га, кадастровий номер :03:000:0218. Відповідно до договору оренди землі від 27 грудня 2006 р., укладеного між нею та відповідачем, вказана земельна ділянка була передана відповідачу у строкове платне користування. Однак, починаючи з 2011 р. відповідач ухиляється від сплати орендної плати, систематично її не сплачує. У 2015 р. позивачці повідомили, що відповідач продав земельну ділянку директору Товариства. Внаслідок цього у позивачки погіршився стан здоров`я та крім матеріальних збитків вона зазнала ще й моральної шкоди. Позивачка вважає зазначене підставою для розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, стягнення заборгованості по орендній платі за 2011-2017 роки, стягнення пені та моральної шкоди.

Посилаючись на вказане, позивачка просила суд розірвати зазначений договір оренди та зобов`язати повернути належну їй земельну ділянку, стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в розмірі 32185 грн., пеню в розмірі 31234 грн. 48 коп., та 55000 грн. моральної шкоди.

У відзиві на позов Товариство посилалося на те, що звернувшись з позовом у 2017 році про стягнення орендної плати та пені з 2011 року по 2017 рік, позивачка пропустила строк позовної давності на 4 роки, клопотання про його поновлення не подавала, а тому в прохальній частині відзиву просило застосувати наслідки позовної давності щодо основної та додаткових вимог за договором оренди землі №1155 від 27 грудня 2006 року та у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23 липня 2021 р. позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Розірвано договір оренди землі №1155 від 27 грудня 2006 р. укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрофірма «Україна», який зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 04 червня 2007 р. за №99.

Зобов`язано СТОВ «Агрофірма «Україна» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,67 га кадастровий номер :03:000:0218, розташовану на території Врадіївської селищної ради, належну ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27 грудня 2006 р.

Стягнуто зі СТОВ «Агрофірма «Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті орендної плати за 2014-2017 роки в загальному розмірі 9772 грн. 87 коп., пеню за несвоєчасну виплату орендної плати в розмірі 1866 грн. 02 коп. за договором оренди землі №1155 від 27 грудня 2006 р.

Стягнуто зі СТОВ «Агрофірма «Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30000 грн., судовий збір в сумі 901 грн. та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 7632 грн. 92 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка звернулася з позовом про стягнення орендної плати за 2011-2016 роки 11 жовтня 2017 року та відповідачем належних доказів на підтвердження сплати позивачці орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою протягом цих років не надано, зокрема, згідно експертного дослідження підписи у відомостях на виплату орендної плати та видаткових накладних, датованих 2015-2017 роками, від імені позивачки виконані не нею, а іншою особою, тому вважав доведеним невиплату орендної плати позивачці у вказані роки. Також суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 2014 по 2016 роки заявлені в межах строку позовної давності та під час слухання справи (липень 2021року) року, за якими також настав строк звернення з вимогою про стягнення орендної плати за 2017 рік, на підтвердження оплати якої відповідачем належні та допустимі докази надані не були.

За такого, суд зробив висновок, що позивачка має право на стягнення заборгованості з виплати орендної плати в сумі 9772,87 грн. за 2014-2017 року та пені в загальній сумі 1866,02 грн., тобто в межах строку позовної давності.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що відповідач не виконав обов`язки, визначені статтею 24 Закону України «Про оренду землі» щодо оплати позивачці коштів за користування орендованою земельною ділянкою за період з 2011 та по 2016 рік, що свідчить про систематичність несплати орендної плати, суд дійшов висновку, що договір підлягає розірванню, а спірна земельна ділянка поверненню позивачу.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд зазначив, що позивачка докладно навела аргументи стосовно відшкодування моральної шкоди, спричиненої перенесенням моральних страждань через невиплату відповідачем протягом тривалого часу орендної плати, що потягло також вимушені зміни у її житті.

Тому з урахуванням наведених обставин суд вважав, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню - в сумі 30000 грн.

В апеляційній скарзі СТОВ «Агрофірма «Україна» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, відповідач вважає доведеним, що позивачка знала про виникнення правовідносин на підставі договору оренди та знала про порушення свого права та про особу, яка його порушила з 2011 року, а отже строк позовної давності сплинув у 2014 році як до основної вимоги, так і до додаткової стягнення неустойки.

Щодо вирішення судом позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, відповідач зазначив, що між сторонами виникли договірні відносини.

Проте у зобов`язальних правовідносинах моральна шкода стягується за правилами ст.611 ЦК України, згідно якої моральна шкода за невиконання однією із сторін зобов`язання підлягає стягненню у випадку, якщо це обумовлено договором або про це міститься пряма вказівка в законі, що регулює вказані правовідносини. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №692/1276/14-ц.

Однак, відшкодування моральної шкоди ні договором оренди, укладеним між сторонами, ні законом, що регулює відносини оренди землі, не передбачено. За встановлених обставин, вимоги позивачки в цій частині є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Аналізуючи хронологію захворювань позивачки, зазначену у довідці №96 від 29 вересня 2017 року, на думку відповідача, можна зробити висновок, що кожна попередня хвороба за своєю специфікою може спричиняти наступну з урахуванням груп ризику кожного окремого захворювання та наслідків її перебігу у сукупності, що дає підстави стверджувати про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між договірними відносинами сторін та стану здоров`я позивачки, а тому наявність хронічних захворювань не може вважатися моральною шкодою у розумінні статті 23 ЦК України.

Після відкриття апеляційного провадження та до початку судового засідання до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява директора СТОВ «Агрофірма «Україна» про відмову від апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги (пункт 1 частини 1 статті 362 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, представника відповідача, який підтримав заяву про відмову від апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні після роз`яснення наслідків такої відмови, зазначив, що відповідачем рішення суду першої інстанції виконано, колегія суддів дійшла висновку, що є підстави для прийняття відмови відповідача від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 362, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Прийняти відмову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Україна» від апеляційної скарги на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23 липня 2021 року.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Україна» на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» про розірвання договору оренди землі та її повернення, стягнення орендної плати, пені, моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк Ж.М. Яворська

Повний текст ухвали складений 06 жовтня 2021 року