ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1772/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2159/19 Категорія: на ухвалу Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 ;

відповідач приватне підприємство «Центр-Монтаж-Енерго;

особи, які подають апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 представник позивача ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка дії в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2021 року про повернення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Піньковського Р.В. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 13.08. 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

11.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди, щодо накладання арешту на рухоме та нерухоме майно, рахунки належні ПП «Центр-Монтаж-Енерго» в межах суми 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Суд першої інстанції, вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, перевіривши додані до заяви про забезпечення позову матеріали, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, оскільки позивачем не надано документів, підтверджуючих сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, прийшов до висновку про повернення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції щодо повернення заяви про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали апеляційні скарги на ухвалу до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, так як ухвала прийнята незаконно, необґрунтовано та є такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що справа № 705/2159/19 віднесена до категорій справ у спорах, що виникають із трудових правовідносин, з них: про виплату заробітної плати; про поновлення на роботі, а отже, вказані обставини звільняють від доказування ОСОБА_1 належності до категорій осіб, звільнених від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норму процесуального права щодо процесуального права позивача на апеляційне оскарження ухвали окремо від рішення суду, оскільки ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові) підлягає апеляційному оскарженню, що Уманським міськрайонним судом Черкаської області проігноровано повністю.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року (справа № 761/24881/16-ц), де вказано, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Скаржник посилається, що колегія суддів ВП ВС вважає, що порушені права можуть захищатися, як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права. Таким чином, представник ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що норма пункту першого, частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» розповсюджується на всі процесуальні дії, як єдиний цивільний процес, а саме: звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Представник ОСОБА_2 зазначає в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не дотримався норм матеріального та процесуального права, що є безумовною підставою для скасування ухвали суду.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, представник ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2021 року та направити справу для розгляду заяви про забезпечення позову по суті.

23.09.2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_3 .

Представник відповідача ОСОБА_3 зазначає у відзиві, що про заяву про забезпечення позову йому стало відомо з ухвали суду та апеляційної скарги.

У відзиві представник відповідача ОСОБА_3 вказує, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, однак позовна заява містить також позовні вимоги про визнання незаконним скасування наказів про зміну в організації виробництва, зміну формулювання наказу та стягнення моральної шкоди, від сплати судового збору, за яку позивач на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не звільнений, з огляду на те, що поновлення на роботі та скасування рішення, яке передує прийняттю рішення про звільнення з посади, не є тотожними поняттями.

Представник відповідача ОСОБА_3 зазначає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

Також представник відповідача ОСОБА_3 вказує,що зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, та одна вимога майнового характеру. Таким чином, позивачу необхідно надати квитанцію про сплату судового збору, оскільки, передбачені Законом № 3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначенням ставки незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред`явлення певних позовів.

На підставі вище викладеного, представник відповідача ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

27 вересня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшло заперечення на відзив.

ОСОБА_1 вказує, що відповідачем у відзиві не зазначено дати отримання копії апеляційної скарги, що свідчить про порушення строку подання відзиву.

Скаржник ОСОБА_1 вважає, що представник відповідача не розуміє предмету апеляційної скарги, так як, зазначає про сплату судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог, яка не є предметом апеляційної скарги.

У запереченні на відзив ОСОБА_1 посилається, що колегія суддів ВП ВС вважає, що порушені права можуть захищатися, як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами скаржник ОСОБА_1 вважає, що доводи, викладені у відзиві представником відповідача, суперечать висновку ВП ВС, а тому є безпідставними та необґрунтованими.

ОСОБА_1 просить суд приєднати заперечення на відзив від 20.09.2021 року до матеріалів справи та повернути відзив відповідачу без розгляду.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі оскаржується ухвала суду про повернення заяви позивачеві ( заявникові), яка зазначена в пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, оскарження процесуальної ухвали суду, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення питання щодо законності ухвали про повернення позову позивачу, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін, що передбачено вимогами цивільно - процесуального законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову не відповідає вимогам закону, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Згідно ст. 129 Конвенції України, суддя здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи Уманським міськрайонним судом Черкаської області відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди.

11.08.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, а саме: накладання арешту на рухоме та нерухоме майно, рахунки належні ПП «Центр-Монтаж-Енерго» в межах суми 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Згідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову визначені у ст. 150 ЦПК України, окрім іншого заява про забезпечення позову має містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому, Законом України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено вимоги про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 та у ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, згідно до яких від сплати судового збору звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

Передбачені Законом № 3674-УІ пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-УІ) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред?явлення певних позовів.

Проте, це не стосується деяких категорій осіб незалежно від виду позову, оскільки Законом № 3674-УІ вони взагалі звільнені від сплати судового збору, тобто і за оскарження ухвал суду та за вчинення інших процесуальних дій (зокрема, категорії, визначені у пунктах 8, 9, 18 частини першої статті 5 Закону № 3674-УІ).

Отже, враховуючи вищевикладені обставини та норми процесуального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, порушено право позивача на доступ до правосуддя, на що звертається увага суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону, та дійшов помилкового і передчасного висновку про повернення заяви про забезпечення позову з підстав відсутності доказів щодо сплати судового збору, допустивши порушення вимог процесуального права, тому вимоги апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції є обґрунтованими та підлягають задоволенню апеляційним судом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод відповідно до п. 1 ст. 6, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала від 13.08.2021 року про повернення позивачеві заяви про забезпечення позову не може залишатись в силі та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, тобто порушення норм процесуального права, на які суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Доводи апеляційних скарг є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки спростовують хибні висновки суду щодо повернення заяви про забезпечення позову позивачу, а тому вимоги апеляційних скарг ОСОБА_2 , яка дії в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 про скасування ухвали у зв`язку із порушенням вимог процесуального права підлягають задоволенню апеляційним судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 , яка дії в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2021 року про повернення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, а матеріали заяви про забезпечення позову слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , яка дії в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2021 року про повернення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди - скасувати.

Матеріали заяви про забезпечення позову направити до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 29.09. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.О.Єльцов