Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5610/19 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 3 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/5610/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Департамент реєстрації Житомирської міської ради про визнання частини будинку спільним майном подружжя, встановлення факту володіння на праві власності, визнання частково недійсними рішень органів місцевого самоврядування, свідоцтв про право особистої власності на жилий будинок, визнання права власності на частину будинку, встановлення розмірів часток домоволодіння

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Чішман Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в кінцевій редакції якого просила:

1. визнати житлову кімнату площею 15,2 кв.м. в будинку під літерою «Б» в домоволодінні по АДРЕСА_1 , яка в технічному паспорті на домоволодіння від 24.09.2018 року значиться під № 1-5 спільним майном подружжя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2. встановити факт володіння ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , 7/8 ідеальних часток житлової кімнати площею 15,2 кв.м. в будинку під літерою «Б» в домоволодінні по АДРЕСА_1 , яка в технічному паспорті на домоволодіння від 24.09.2018 року значиться під № 1-5, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ;

3. визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів № 121 від 28.03.1991 року «Про затвердження актів прийомки в експлуатацію індивідуальних жилих будинків громадян міста», в частині додатку, яким всю площу житлового будинку по АДРЕСА_2 в розмірі 45,30 кв.м. було прийнято в експлуатацію одноосібно на ім`я ОСОБА_4 без врахування прав на частину ОСОБА_8 , згідно п. 6 списку, визначеного додатком до вказаного рішення;

4. визнати незаконним рішення Виконавчого комітету Богунської районної Ради народних депутатів від 15.05.1991 року, яким було ухвалено рішення № 141 «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки», зокрема додатку № 2, де в Переліку домоволодінь м. Житомира, по яким змінюється право особистої власності, до якого увійшло домоволодіння по АДРЕСА_1 в частині, що стосується визначення розмірів часток ОСОБА_4 - 76/100 ідеальних часток та ОСОБА_8 - 24/100 ідеальних часток;

5. визнати недійсним свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_1 від 20.05.1991 року, оформлене Виконавчим комітетом Богунської районної ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 , в частині 49/100 ідеальних частин у праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 ;

6. припинити право власності ОСОБА_4 на 49/100 ідеальних часток домоволодіння по АДРЕСА_1 шляхом скасування реєстрації права власності на вказану частку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно;

7. визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/8 ідеальних часток житлової кімнати площею 15,2 кв.м. в будинку під літерою «Б» в домоволодінні по АДРЕСА_1 , яка в технічному паспорті на домоволодіння від 24.09.2018 року значиться під № 1-5, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8 ;

8. витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_1 49/300 ідеальних частин домоволодіння по АДРЕСА_1 ;

9. відновити становище, яке існувало до порушення прав шляхом встановлення нових розмірів часток співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок під літерою «А» жилою площею 21,8 кв.м., загальною площею 35,2 кв.м., житлового будинку під літерою «Б», жилою площею 43,3 кв.м., загальною площею 47 кв.м., до складу якої, згідно технічного паспорта на домоволодіння від 24.09.2018 року входять: вітальня під № 1-4 площею 8,2 кв.м., кімната під № 1-5 площею 15,2 кв.м., кімната під № 1-6 площею 19,2 кв.м., санвузол під № 1-8 площею 3,7 кв.м. (інші приміщення самочинно побудовані і не враховуються при здійсненні розрахунку), та господарські будівлі і споруди: сараї під літерами «В», «Г», літня кухня «Д», «д»,гараж «Е», погріб «П», уборній «У», «У-1», ворота під № 1 та огорожа під № 2, З (самочинно побудований гараж «З» у розрахунок не включається), - наступним чином: ОСОБА_4 - 27/100 ідеальних часток, ОСОБА_1 - 73/300 ідеальних часток, ОСОБА_9 (спадкоємець ОСОБА_2 ) - 73/300 ідеальних часток, ОСОБА_3 - 73/300 ідеальних часток (т. 3, а.с. 139-144).

В обґрунтування позову зазначала, що на момент виникнення первинних часток в праві власності на будинок по АДРЕСА_2 , який в технічному паспорті від 14.05.1966 року значиться під літерою «А» та на праві власності належав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на той час до будинку належали господарські будівлі сарай під літерою «В», сарай «Б», уборна «У».

До складу домоволодіння по АДРЕСА_2 станом на день виникнення спірних правовідносин 1990-1991 років входили два житлових будинки, позначені в долучених технічних паспортах на будинковолодіння по АДРЕСА_2 під літерою «А» і під літерою «Б». Станом на 1987 рік до будинків належали: сарай під літерою «В», літня кухня під літерою «Д», погріб під літерою «П», уборна під літерою «У», огорожа № 1-3. Проте, внаслідок того, що будівля «Б» була переобладнана самовільно - вона при оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не увійшла до спадкової маси. Інша частина будинку під літерою «Б», яка складається з прибудови «Б-1» це житлова кімната площею 19,2 кв.м., та сіни під літерою «б» площею 11,9 кв.м., які в подальшому було переобладнано у вітальню площею 8,2 кв.м. та санвузол площею 3,7 кв.м. (в технічному паспорті на будинок від 24.09.2018 року дані приміщення значаться під № 1-4 та № 1-8) дійсно було самовільно побудовано ОСОБА_4 в період до 1990 року за рахунок його власних коштів. Крім того, ним була побудована літня кухня під літерою «Д».

Позивач вважає, що коли виконавчим комітетом Житомирської міської ради народних депутатів ухвалювалося рішення № 121 від 28.03.1991 року в частині затвердження акта про прийняття в експлуатацію будинку по АДРЕСА_1 , по-перше, невірно було вказано площу будинку: замість загальної площі 44,6 кв.м. було вказано 45,3 кв.м., а замість жилої площі у розмірі 27,4 кв.м. зазначено 33,4 кв.м. Крім того, право ОСОБА_4 на приміщення жилої кімнати площею 8,2 кв.м. та кухні площею 5,3 кв.м. в будинку під літерою «Б» є похідним від права власності забудовників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у спадщину.

До здійснення перерахунку ОСОБА_8 належало 7/8 ід.ч. будинку «А», що в одиницях жилої площі становить 21,8 кв.м. х 7/8 = 19,075 кв.м. Проте, в рішенні Виконавчого комітету Богунської районної ради народних депутатів № 141 від 15.05.1991 року розмір жилої площі, яка припадає на її частку в 24/100 ід.ч. домоволодіння становить 11,6 кв.м. (при тому що загальна жила площа двох будинків визначена вірно: 37,6 + 11,6 = 49,2 кв.м.). Якщо врахувати ще частку ОСОБА_8 в будинку «Б», яку вона втратила внаслідок порушення порядку, встановленого законом для ухвалення відповідних рішень, розмір жилої площі, яка має бути врахована при визначенні розміру часток у праві власності на домоволодіння має збільшитися на: кімната 8,2 кв.м. х 7/8 = 7,175 кв.м. Таким чином, розмір в одиницях жилої площі від двох будинків для ОСОБА_8 мав становити 19,075 + 7,175 = 26,25 кв.м.; для ОСОБА_4 8,2 кв.м. х 1/8 = 1,025 кв.м., 19,2 + 1,025 = 20,225 кв.м. в будинку «Б», 21,8 кв.м. х 1/8 = 2,725 кв.м. в будинку «А», всього 2,725+20,225 = 22,95 кв.м. Отже, частка ОСОБА_8 мала становити більше 1/2 частини домоволодіння. Згідно розрахунку позивача частка ОСОБА_8 на час оформлення оспорюваних свідоцтв про право особистої власності на жилий будинок мала становити близько 52/100 ід.ч., а ОСОБА_4 - 48/100 ід.ч. домоволодіння. На думку позивача все вищевикладене свідчить про те, що спадкоємців майна ОСОБА_8 зокрема, позивача особисто, було позбавлено права власності щонайменше на таку саму частку, яку ним отримано у спадщину. Площа житлового будинку, яка має перейти у власність вказаних трьох співвласників відповідає площі будинків у розмірі 81,5 : 100 х 52,11 = 42,46 кв.м. таким чином будинок ОСОБА_10 має бути у спільному користуванні трьох співвласників без сплати компенсації за відхилення від ідеальних часток відповідачу ОСОБА_4 , а частка позивача має становити не менше 17/100 ід.ч. домоволодіння.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 червня 2021 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не долучено належних та допустимих доказів, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали в спільному користуванні житлову кімнату 15,2 кв.м. та доказів того, що вказана кімната входила в склад належного даним особам будинку є необґрунтованими.

Вказує, що первинна інвентаризація домоволодіння по АДРЕСА_1 відбулася 14.05.1966р. Свідоцтво № 5-341 на право особистої власності на домоволодіння від 13.02.1976р. на ім`я ОСОБА_7 та свідоцтво № 5-342 від 13.02.1976р. на ім`я ОСОБА_6 на право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 були видані на підставі матеріалів інвентаризації, зробленої 14.05.1966р. Наступна інвентаризація домоволодіння по АДРЕСА_1 відбулася 25 квітня 1984 року (за життя ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ), де в документі «Сводный оценочный акт на домовладение АДРЕСА_1 » вперше відображено дані про будівлю під літерою «Б» як про самовільно зведений житловий будинок, а в матеріалах інвентаризації від 10.02.1987р. міститься технічний паспорт на будинок. В «Техническом паспорте на жилой дом (домовладение) по АДРЕСА_1 » на генеральному плані з`являються дані про самовільно переобладнаний ОСОБА_7 із сараю в житловий будинок будівлю під літерою «Б» (а.с. 38 т. 1) з планом будинку та експлікацією внутрішніх площ.

Крім цього зазначає, що Акт про встановлення порядку користування будинком є нікчемним документом оскільки матеріали справи БТІ не містять нотаріально посвідченої угоди щодо встановлення порядку користування між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

З огляду на наведені обставини, вважає, що і рішення виконавчого комітету Богунської районної ради народних депутатів від 15.05.1991 року №141, яким оформлено право особистої власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та змінено розмір ідеальних частин співвласників у спільному праві на житловий будинок, прийняте з порушенням вимог закону.

В суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Музиченко Ю.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_4 , його представник адвокат Сищук В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному в рішення суду першої інстанції.

Інші учасники процесу до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтв про право особистої власності на домоволодіння №5-341, 5-342 від 13.02.1976 року ОСОБА_6 та ОСОБА_12 на праві особистої власності належало домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , а саме по 1/2 кожному (т. 1, а.с. 138-139). Домоволодіння в цілому складалось з одного житлового будинку.

Згідно висновку від 05.11.1976 року, складеного з приводу обстеження домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що домоволодіння складається з однієї житлової кімнати, кухні, комори та коридору (т. 1, а.с. 135).

Встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.1987 року, спадкоємцями майна ОСОБА_6 по 1/4 є його діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 . Спадщина складається з: 1/2 частини жилого будинку площею 21,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок дерев`яний обкладений цеглою та розташований на земельній ділянці розміром 1659 кв.м До будинку належать сарай (літ. «В»), погріб (літ. «П»), туалет (літ. «У») та огорожа № І (т. 1, а.с. 174).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 07.09.1987 року, спадкоємцем майна ОСОБА_7 є ОСОБА_8 . Спадщина, на яку видане дане свідоцтво складається з: 5/8 частин жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належні на підставі свідоцтва про право власності, 1/8 спадщина після смерті ОСОБА_6 , яку прийняла ОСОБА_7 проте не оформила своїх спадкових прав). Будинок дерев`яний обкладений цеглою житловою площею 21,8 кв.м та розташований на земельній ділянці розміром 1659 кв.м. До будинку належить сарай (літ. «В»), погріб (літ. «П»), туалет (літ. «У») та огорожа № І (т. 3, а.с.5).

Згідно договору дарування від 19.04.1988 року, ОСОБА_3 подарувала сестрі ОСОБА_8 1/8 частину жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок дерев`яний обкладений цеглою, житловою площею 21,8 кв.м та розташований на земельній ділянці розміром 1659 кв.м. До будинку належать сарай (літ. «В»), погріб (літ. «П»), туалет (літ. «У») та огорожа № І (т. 1, а.с. 163-164).

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 станом на 07.09.1987 року на праві власності належало 7/8 частин житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Станом на 10.02.1987 року у документах щодо технічної характеристики домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вказано, що з приміщення сараю літ. «Б», побудованого у 1961 році, було здійснено самовільну перебудову у житловий будинок, площею 21,6 кв.м. (т. 1, а.с. 145).

Згідно експлікації від 10.02.1987 року житлова площа будинку під літ. «Б», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 складає 27,4 кв.м. (т. 1, а.с. 148).

У довідках-характеристиках від 13.02.1987 року, які були виготовлені для отримання свідоцтва про право на спадщину, вказано, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , складається з двох житлових будинків з літерами «А» і «Б», площею 21,8 кв.м. та 27,4 кв.м., відповідно. Одночасно зазначено, що ОСОБА_7 самовільно зведено житловий будинок літ. «Б», літня кухня літ «Д», сарай літ. «Г», «Ж», «З», гараж літ. «Е» (т.1, а.с. 154-155).

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції на підставі ч.1 ст. 105 ЦК УРСР дійшов обґрунтованого висновку, що до спадкового майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 увійшло виключно майно, на яке у встановленому законодавством порядку спадкодавцями набуто право власності.

На підставі інвентарної справи судом першої інстанції досліджено акт від 05.11.1975 року, у якому зафіксовано свідчення ОСОБА_7 про те, що вона та її чоловік ОСОБА_13 самостійно побудували житловий будинок, який складався з однієї кімнати, кухні, комори та коридора. Будинком користувались спільно з 1953 року по 1973 рік та саме на вказаний будинок ОСОБА_7 просила визнати за нею право власності (т. 1, а.с. 133-134).

Встановлено, що до відкриття спадщини ОСОБА_12 не здійснювала заходів щодо узаконення самовільного будівництва, зокрема житлового будинку літ. «Б», літня кухня літ «Д», сарай літ. «Г», «Ж», «З», гараж літ. «Е».

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що ОСОБА_6 самостійно побудував будинок, будівництво проводилось за згодою батьків. ОСОБА_3 повідомила, що будинок збудували батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в подальшому було збудовано велику баню, де поселився ОСОБА_4 та здійснював там добудови. ОСОБА_16 пояснив, що відповідач проживав у «времянці», самостійно збудував гараж.

Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР ( в ред. на момент виникнення спірних правовідносин коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягали відповідній зміні.

На підставі інвентарної справи судом першої інстанції також встановлено, що 15.02.1990 року міська міжвідомча архітектурно-будівельна комісія постановила дозволити ОСОБА_4 прийняти в експлуатацію самовільно збудований жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 27,4 кв.м.; міжміському бюро технічної інвентаризації оформити відповідними документами та провести реєстрацію будинку, господарчих будівель та видати свідоцтво про право власності (т. 1, а.с. 168).

12.04.1991 року ОСОБА_4 звернувся до начальника міжміського бюро техінвентаризації із замовлення на проведення інвентаризації закінченого будівництва житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 165).

15.04.1991 року техніком Житомирського управління по технічній інвентаризації, за участю ОСОБА_8 , та ОСОБА_4 проведено огляд домоволодіння на предмет фактичного користування співвласниками та встановлено, що ОСОБА_8 користується 7/8 частинами житлового будинку літ «А», сараєм літ «В», 1/2 частиною огородження; ОСОБА_4 користується 1/8 частиною житлового будинку літ «А», житловим будинком літ «Б» з добудовами, погребом літ «П», літньою кухнею літ «Д,д», сараєм літ «И», уборною літ «У», 1/2 частиною огорожі. Акт підписано ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 170).

На підставі указаного акту було виготовлено розрахунок на встановлення нових розмірів ідеальних долей в спільному праві власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , в якому виходячи із фактичного використання домоволодіння (т.1, а.с. 171) у відповідності до вимог інструкції №5 ЦБТІ КХ УССР від 15.12.1969 року.

15.05.1991 року рішенням виконавчого комітету Богунської районної ради народних депутатів №141, оформлено право особистої власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , змінено розмір ідеальних частин співвласників у спільному праві на житловий будинок, за ОСОБА_4 визнано 76/100 ід.д., житлова площа 37,6 кв.м., за ОСОБА_8 визнано 24/100 ід.д., житлова площа - 11,6 кв.м. (т. 1, а.с. 173).

20.05.1991 року ОСОБА_8 видано свідоцтво № НОМЕР_2 про право особистої власності на 24/100 ідеальних частин жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 182).

20.05.1991 року ОСОБА_4 видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на 76/100 ідеальних частин жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 183).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , її спадкоємцями є чоловік ОСОБА_17 , сини ОСОБА_1 (позивач у справі), ОСОБА_9 , кожен з яких успадкував по 24/300 житлових будинків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 про що видано відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 1, а.с. 205-210).

05.03.2013 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_3 укладено договір дарування частини житлового будинку, а саме 24/300 двох житлових будинків, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме житлові будинки під літерами «А» і «Б» (т. 2, а.с. 64-65).

Встановивши, що станом на 05.11.1976 року домоволодіння по АДРЕСА_4 в цілому складалось з одного житлового будинку по АДРЕСА_4 , до якого входила одна житлова кімната, кухня, кладова та коридор, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем до матеріалів справи не долучено належних та переконливих доказів про те, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 мали в спільному користуванні житлову кімнату 15,2 кв.м та доказів того, що вказана кімната входила в склад належного даним особам будинку, який належав останнім на праві власності.

Також встановивши, що у зведеному оціночному акті від 25.04.1984 року ( т.1 а.с. 140 ) зазначено самовільно побудований житловий будинок з літерою «Б», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що і в даному документі відсутні відомості саме про кімнату площею 15.2 кв. м.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є неналежним доказом для підтвердження права користування кімнатою 15,2 кв.м. за життя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 - технічний паспорт від 24.09.2018 року.

З огляду на наведене суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання житлової кімнати площею 15,2 кв.м в будинку " АДРЕСА_4 спільним майном подружжя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення факту володіння подружжям вказаною кімнатою та обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог.

Суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення щодо визначення ідеальних часток в спільному праві власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в зв`язку з добудовою другого будинку та правильно виходив з того, що ідеальні частки визначено відповідно до дійсної вартості майна, яким особи фактично користувались, а саме визначено ідеальну долю співвласника ОСОБА_4 - 76/100, а ОСОБА_8 -24/100, відповідно до вимог інструкції № 5 ЦБТІ КХ УССР від 15.12.1969 року.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач здійснив розрахунок ідеальних часток виходячи з розмірів кв.м. приміщень, які на той час використовувались ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , відповідно до вимог Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка затверджена Наказом ЖКГ України від 18.06.2007 року № 55 , яка на час поділу ідеальних часток не існувала та не могла бути використана для проведення розрахунку.

На підставі встановлених обставин справи суд зробив правильний висновок, що доказів того, що ОСОБА_8 не надавала згоду на зміну розміру ідеальних часток та така згода була відсутня під час прийняття рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради є саме по собі припущення та сумнів позивача. Позивачем не доведено належними доказами, що згода ОСОБА_8 була недобровільною. Позивачем не доведено в чому саме полягає незаконність рішення виконавчого комітету.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконним рішення Виконавчого комітету Богунської районної Ради народних депутатів від 15.05.1991 року, яким було ухвалено рішення № 141 «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки», зокрема додатку № 2, де в Переліку домоволодінь м. Житомира, по яким змінюється право особистої власності, до якого увійшло домоволодіння по АДРЕСА_4 в частині, що стосується визначення розмірів часток ОСОБА_4 - 76/100 ідеальних часток та ОСОБА_8 - 24/100 ідеальних часток.

Решта позовних вимог є похідними від первісних позовних вимог, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Музиченко Ю.В. посилається на те, в своєму рішенні суд робить висновки відносно будівлі під літерою «В» (стор. №4 рішення), яка була прибудована у вигляді сараю до будинку під літерою «А» і не має відношення до спірної будівлі під літерою «Б».

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції таке вказано, проте це не впливає на правильність встановлених обставин справи та ухваленого рішення.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_8 у листопаді 1986 року звернулась до МБТІ із замовленням для видачі довідки про прийняття спадщини відносно житлового будинку АДРЕСА_4 . На замовленні міститься резолюція відповідальної особи від січня 1987 року (т.1 а.с.144).

У документах щодо технічної характеристики домоволодіння, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 станом на 10.02.1987 року вказано, що житловий будинок «Б» було переобладнано із сараю, площа будинку 21,6 кв.м. Також зазначено рік побудови 1961. Дата переобладнання сараю в будинок не зазначена (т.1 а.с.145).

Натомість, станом на 14 травня 1966 року оціночного акту по домоволодінню АДРЕСА_2 (до 25.06.1971 року - домоволодіння АДРЕСА_5 ), належного ОСОБА_6 , до складу домоволодіння входили: житловий будинок під літерою «А», сарай під літерою «Б», сарай під літерою «В», уборна під літерою «У» (т.1 а.с. 36), про що й зазначено в апеляційній скарзі.

Згідно експлікації від 10.02.1987 року житлова площа будинку під літ. «Б», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 складає 27,4 кв.м. (т.1 а.с. 148).

Отже, помилкове зазначення судом першої інстанції житлового будинку літерою «В» замість ОСОБА_18 , у зазначеному в апеляційній скарзі абзаці, не має вирішального значення, оскільки підтверджено, що йдеться про житловий будинок під літ. «Б».

В апеляційній скарзі вказано і це підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтв про право особистої власності на домоволодіння №5-341, 5-342 від 13.02.1976 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві особистої власності належало домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , а саме по 1/2 кожному (т. 1, а.с. 138-139). Свідоцтва видані на підставі матеріалів інвентаризації, зробленої 14.05.1966 року.

Наступна інвентаризація на зазначене домоволодіння відбулася 25 квітня 1984 року, як наголошується в апеляційній скарзі за життя ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , де в документі зведеного оціночного акту вперше відображено дані про будівлю під літ. «Б» як про самовільно зведений житловий будинок, а в матеріалах інвентаризації від 10.02.1987 року міститься технічний паспорт на будинок.

Наведені обставини встановлені судом першої інстанції, проте вони не підтверджують того, що будівля під літ. «Б» є спільним майном подружжя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не доведено, що житловий будинок під літ. «Б» було переобладнано із сараю подружжям за час спільного проживання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Та обставина, що оціночний акт складено за життя ОСОБА_7 не змінює висновків суду щодо підстав набуття права спільної сумісної власності подружжям.

Тим більше позивачем не доведено вимог позову про визнання житлової кімнати площею 15,2 кв.м. в будинку під літерою «Б» в домоволодінні по АДРЕСА_1 , яка в технічному паспорті на домоволодіння від 24.09.2018 року значиться під № 1-5 спільним майном подружжя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 з огляду на те, що в згаданому оціночному акті від 25.04.1984 року відсутні відомості саме про кімнату 15,2 кв.м. Доводи в апеляційній скарзі про те, що зазначена кімната була переобладнана за рахунок інших кімнат, перегородки та груби не підтверджені доказами.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 не підписувала 15.04.1991 року акт про огляд домоволодіння на предмет його фактичного користування співвласниками ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не можуть бути враховані, оскільки зазначений акт, складений техніком Житомирського управління по технічній інвентаризації за участю як ОСОБА_8 так і ОСОБА_4 та містить їх підписи (т.1 а.с.170). Доказів того, що підпис зроблено не ОСОБА_8 , а іншою особою матеріали справи не містять.

Зазначений акт було складено з метою проведення розрахунків на встановлення нових розмірів ідеальних часток (долей) в спільному праві власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , що узгоджувалось із ст. 119 ЦК УРСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

З огляду на наведене доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 не надавала згоду на зміну розміру ідеальних часток та така згода була відсутня на час прийняття рішення виконавчого комітету Богунської районної ради народних депутатів № 141 від 15.05.1991 року є необґрунтованими.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що акт про встановлення порядку користування будинком, підписаний ОСОБА_8 та ОСОБА_4 є нікчемним документом не впливають на правильність постановленого рішення, оскільки таке могло б доказуватися і оцінюватися судом за наявності доведення порушеного права позивача, що випливало б з доведеності факту побудови спірного будинку під літ. «Б» його дідом ОСОБА_6 та бабою ОСОБА_7 та переходу права на спадкування до його матері ОСОБА_8 . Проте, оскільки зазначений факт не підтверджено, то це виключає наявність у позивача законних підстав для оспорення наступних дій відповідача ОСОБА_19 , пов`язаних з узаконенням самовільно побудованого будинку під літ. «Б».

За життя ОСОБА_8 не заперечувала факту належності та проживання ОСОБА_4 у житловому будинку літ. «Б» та не оскаржувала узаконення будівництва цього будинку. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

20.05.1991 року ОСОБА_8 видано свідоцтво № НОМЕР_2 про право особистої власності на 24/100 ідеальних частин жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_4 видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на 76/100 ідеальних частин жилого будинку за зазначеною адресою (т. 1, а.с. 182,183).

Доводи в апеляційній скарзі про те, що обидва свідоцтва отримані ОСОБА_4 , не свідчать про те, що ОСОБА_4 утримував у себе свідоцтво про право особистої власності, видане ОСОБА_8 , чи остання не отримувала зазначене свідоцтво від ОСОБА_4 і матеріали справи такого не містять.

В апеляційній скарзі наводиться розрахунок ідеальних часток, виходячи з розмірів кв.м приміщень, які на той час використовувались ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відповідно до вимог Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка затверджена Наказом ЖКГ України від 18.06.2007 року № 55, проте, при здійсненні розрахунку не враховано вимоги інструкції № 5 ЦБТІ КХ УССР від 15.12.1969 року, яка була діючою на час проведення зміни ідеальних часток та передбачала проведення розрахунку виходячи з вартості майна.

Відповідно до пунктів 10,11,13 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, при відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток N 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це.

Для вирішення питання про можливість оформлення права власності (п. 10) виконком місцевої Ради депутатів трудящих доручає бюро технічної інвентаризації:

а) оглянути будинок (домоволодіння);

б) одержати відомості у громадян, які проживають у будинку, зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та з`ясувати, хто являється його власником. Про час огляду і збирання відомостей бюро технічної інвентаризації вивішує об`яви на видному місці на даному будинку і сусідніх будинках;

в) скласти акт огляду будинку (домоволодіння) і одержати відомості за підписом представника бюро технічної інвентаризації і громадян, які дали відомості;

г) перевірити документи і відомості, подані заявником, порівнюючи їх з матеріалами, що зібрані на місці огляду будинку (домоволодіння), із відомостями, одержаними від громадян.

Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення.

Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою.

Посилаючись на зазначені положення Інструкції в апеляційній скарзі зазначається, що в матеріалах БТІ відсутній мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику.

Такі доводи не можуть бути враховані, оскільки матеріали БТІ свідчать про належність самовільно збудованого будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_4 (т.1 а.с. 168-173).

Такими документами, зокрема, є виписка з протоколу №3 засідання міської міжвідомчої архітектурно-будівельної комісії від 15.02.1990 року про самовільно збудований жилий будинок по АДРЕСА_4 ОСОБА_4 , акт, побудованого індивідуальним забудовником ОСОБА_4 , прийомки будинку по АДРЕСА_4 в експлуатацію від 27.02.1991 року, документи БТІ щодо фактичного користування співвласниками домоволодінням, розрахунки розмірів часток.

Зазначене свідчить про те, що БТІ дійшло висновку, що самовільно збудований будинок по АДРЕСА_4 належить саме ОСОБА_4 .

Не підтверджені також доводи представника позивача, що самовільна забудова (перебудова із сараю «Б») здійснювалась ОСОБА_4 без згоди батьків як і того, що ОСОБА_8 не давала згоди на зміну ідеальних часток за наявності акта підписаного співвласниками домоволодіння від 15.04.1991 року.

Окрім того після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 зверталась у листопаді 1975 року по питанню оформлення права власності на будинок в АДРЕСА_2 та вказала, що вона та її чоловік ОСОБА_6 самостійно побудували житловий будинок, який складався з однієї кімнати, кухні, комори та коридора, будинком користувались спільно з 1953 року по 1973 рік (до дня смерті чоловіка (т.1 а.с.133-134).

Наведеним підтверджується, що домоволодіння по АДРЕСА_4 станом на 05.11.1976 року складалось з одного житлового будинку, а тому основна вимога позивача, від якої залежали наступні позовні вимоги, що ґрунтувались на праві спадкування нерухомості після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про визнання житлової кімнати в житловому будинку під літ. «Б» спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є безпідставною.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.10.2021.

Головуючий Судді