ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Ухвала

Іменем України

13 жовтня 2021 року

м. Харків

справа №2-14445/2009

провадження № 22-ц/818/5264/21, № 22-ц/818/5265/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2010 року, ухвалені суддею Оксененко В.А., -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності.

В обгрунтування позову зазначає, що у червні 2009 року до неї перейшло право власності на домоволодіння, а саме, на житловий будинок літ. «Л-1» з надвірними спорудами площею 209,5кв.м. Власником цього домоволодіння був ОСОБА_2 , та у документах було записано, що будинок розташований по АДРЕСА_1 . Згодом з`ясувалось, що належне їй домоволодіння розташовано по АДРЕСА_2 , оскільки, має окремий вихід саме на цю вулицю. Для вирішення даного питання вона звернулась до виконкому Московського району м. Харкова і своїм рішенням від 08 грудня 2009 року вони призначили домоволодінню нову поштову адресу „ АДРЕСА_2 ". Але, зареєструвати на своє ім`я будинок та, таким чином, виконати вимоги діючого законодавства відносно реєстрації нерухомості вона не може, оскільки, міськБТІ їй в цьому відмовило.

Просить суд визнати за нею права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 .

Додатковим рішенням цього ж суду від 02 вересня 2010 року вирішено у резолютивній частині судового рішення від 23 грудня 2009 року після речення: «Визнати за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 » зазначити: і на земельну ділянку площею 0,1га, з кадастровим номером №:05:025:0002.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову та ухваленні додаткового рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що 02 квітня 2003 року він на підставі договору дарування подарував ОСОБА_2 житловий будинок - літер «А-1», дерев`яний обкладений цеглою, житловою площею 35,7кв.м., загальною площею 50,5кв.м. та надвірні будівлі: сараї-літер «В», «Г», літня кухня - літер «Б», вбиральні - літер «Е», «К», гараж - літер «И», льох - літер «Д», огорожа - №1-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

08 квітня 2003 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згодом, він, перебуваючи у шлюбних стосунках з ОСОБА_3 , разом добудували вищевказаний житловий будинок, при цьому він на добудову будинку витратив понад 300 тисяч власних коштів, а 08 червня 2005 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на самовільно збудований житловий будинок з мансардою Літ. Л-1, та ОСОБА_5 , а також гараж літ. М, на підставі рішення суду від 29 квітня 2005 року. На підставі того, що ОСОБА_2 набув право власності на вказаний житловий будинок, згодом було оформлено також право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 24 червня 2005 року.

В свою чергу, між ним та ОСОБА_2 було досягнуто усної домовленості про те, що він буде продовжувати проживати в житловому будинку. На теперішній час він продовжує проживати в даному будинку.

Однак, починаючи з червня 2021 року ОСОБА_3 (колишня дружина) змушує його покинути житловий будинок АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2009 року вона стала власницею вказаного будинку разом із розташованою земельною ділянкою.

Рішенням виконкому Московської райради №244/21 від 08 грудня 2009 року домоволодінню, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було змінено поштову адресу на « АДРЕСА_2 ».

Враховуючи те, що він з 2000 року проживав в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (нова поштова адреса: АДРЕСА_2 ), в 2003 році даруючи будинок ОСОБА_2 апелянт в усній формі домовився з відповідачем по справі, що має право на довічне проживання в зазначеному будинку. В 2003- 2009 роках разом з ОСОБА_3 апелянт здійснював ремонт та реконструкцію будинку, витратив понад 300 тисяч власних коштів, данний будинок має велику немайнову цінність для нього, визнання права власності за позивачкою суперечить закону та порушує його права та охоронювані законом інтереси, як особи, яка брала участь у реконструкції цього будинку та витратила значно більше грошових коштів, а тому ОСОБА_4 вимушений звернутися до апеляційного суду з вимогою про скасування рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року та додаткового рішення цього ж суду від 02 вересня 2010 року.

12 жовтня 2021 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про відмову від позову.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2010 року підлягає закриттю, а заява ОСОБА_3 про відмову від позову підлягає поверненню без розгляду.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1га, кадастровий №:05:025:002.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2009 року у справі №2-7186/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 , зареєстрований у КП «ХМБТІ» за ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку у АДРЕСА_1 , площею 0,1га, з кадастровим №:05:025:0002, яка належить ОСОБА_2 на підставі акту про право власності на земельну ділянку серія ЯА №452015 від 24 червня 2005 року.

Провадження у справі №2-7186/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу закрито.

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 липня 2009 року №23404022 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі мирової угоди від 12 червня 2009 року, затвердженої рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2009 року, справа №2-7186/09.

Рішенням виконкому Московської райради №244/21 від 08 грудня 2009 року домоволодінню, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було змінено поштову адресу на « АДРЕСА_2 ».

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що оскаржуваними судовими рішеннями вирішено питання про його права та інтереси.

Вважає, що оскільки він з 2000 року проживав у спірному будинку, в усній формі домовився з відповідачем по справі, що має право на довічне проживання в зазначеному будинку, крім того витратив понад 300 тисяч власних коштів ремонт та реконструкцію будинку, визнання права власності за позивачкою суперечить закону та порушує його права та охоронювані законом інтереси, як особи, яка брала участь у реконструкції цього будинку та витратила значну кількість грошових коштів.

Як передбачено, ч. 1 ст. 352 ЦПК України, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в разі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси, обов`язки.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, свобод, інтересів, обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено питання у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права, свободи, інтереси, обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права, свободи, інтереси, обов`язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, свободи, інтереси, обов`язки останніх.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами справи не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права, свободи, інтереси, обов`язки цієї особи.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстав вважати, що судом першої інстанції вирішено питання про права, обов`язки та інтереси ОСОБА_4 .

Апеляційним судом встановлено, що право власності на житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 (після зміни поштової адреси - АДРЕСА_2 ) виникло у ОСОБА_3 не на підставі оскаржуваного судового рішення, а на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2009 року, яка наразі не скасована.

Попереднім власником спірного нерухомого майна до ОСОБА_3 був ОСОБА_2 .

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 витратив власні кошти на реконструкцію будинку та за рахунок цього набув права на це майно суду не надано.

Той факт, що ОСОБА_4 з дозволу попередніх власників проживав у спірному будинку та на час подання апеляційної скарги його таке право заперечувалось ОСОБА_3 висновків апеляційного суду не спростовує, про порушення прав ОСОБА_4 оскаржуваним рішенням не свідчить.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням порушуються права та інтереси ОСОБА_4 .

Згідно п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2010 року підлягає закриттю.

З приводу заяви ОСОБА_3 про відмову від позову, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

Таким чином, відмова від позову може бути прийнята судом за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Між тим, враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2010 року підлягає закриттю, підстав для розгляду заяви ОСОБА_3 про відмову від позову не вбачається, а тому така заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності закрити.

Заяву ОСОБА_3 про відмову від позову повернути без розгляду.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова