Справа №430/1965/21
Провадження №2/430/429/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року смт. Станиця Луганська

Суддя Станично-Луганського районного суду Луганської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, при цьому посилалася на те, що звертається до суду за останнім відомим місцем проживання відповідача відповідно до ст. 28 ЦПК України.

Вивчивши матеріали позовної заяви, судом встановлено, що зазначена позовна заява не може бути прийнята судом, оскільки не в повному обсязі відповідає вимогам закону:

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Частина друга вказаної статті наголошує, що позовна заява повинна зокрема містити інформацію про місце проживання чи перебування відповідача (для фізичних осіб), виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зі змісту позову слідує, що позивачка посилається на ст. 28 ЦПК України, зазначаючи, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Дійсно, відповідно до ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Згідно позовної заяви останнім відомим місцем проживання відповідача позивачка зазначає: АДРЕСА_1 .

Згідно отриманої судом інформації від керівника Станично-Луганської селищної ВЦА Щастинського району Луганської області від 16.09.2021 року за №1827 та інформації від начальника УДМСУ в Луганській області від 21.09.2021 року відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

Відповідно до частини 9 статті 28 ЦПК України - позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Частина 10 ст. 28 цього Кодексу вказує на те, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися в тому числі і за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Таким чином, позивачка, звертаючись до суду з цими вимогами до ОСОБА_2 , відповідно до ст. 28 ЦПК України, тобто за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в України не зазначає в позові та не додає до нього доказів на підтвердження вказаної інформації.

А відтак позивачці необхідно надати суду докази того, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування відповідача в України є АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

На підставі вищевикладеного, позовна заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для виправлення зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали недоліків.

Залишення вказаної позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі вищевикладеного, позовна заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для виправлення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175-176, 185 ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачці для усунення зазначених в цій ухвалі суду недоліків строк тривалістю десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачці, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява буде їй повернута.

Копію ухвали надіслати позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя О.П. Дьоміна