Провадження № 2-о/537/40/2021
Справа № 537/1413/21
судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашової Н.В.
16.04.2021 року м. Кременчук
Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Мурашової Н.В. та присяжних Медової В.В., Антонюк А.В. ухвалив рішення від 16.04.2021 року, яким задовольнив заяву лікаря-психіатра відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" Зензері Д.М. про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку. Застосував відносно ОСОБА_1 госпіталізацію до відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" (місцезнаходження: Полтавська область м. Кременчук, вул. Павла Чубинського, 12) у примусовому порядку на строк наявності підстав, за якими проведено госпіталізацію, але не більше ніж на 6 місяців.
В ст. 34 ЦПК України встановлено, що цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом. У випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді.
Відповідно до ст.35 ЦПК України, питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Я, суддя Мурашова Н.В., не можу погодитися з рішення суду, ухваленим більшістю голосів.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вперше звернулася за медичною допомогою, не є інвалідом, раніше не обмежувалася та не позбавлялася дієздатності, ніколи не спостерігалася на диспансерному обліку в психіатричному лікувальному закладі.
14.04.2021 року ОСОБА_1 була доставлена до стаціонарного відділення відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки із стаціонаром № 2 КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» бригадою екстреної медичної допомоги, за викликом її чоловіка ОСОБА_2 .
З пояснень чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 , вбачається, що неадекватність поведінки у ОСОБА_1 почали спостерігати близько 2 років, з часом стан її здоров`я погіршувався. Такі дії як підпал ОСОБА_1 одягу в будинку мали місце 2 роки тому, погрози дітям ножем мали місце один раз 2 місяці тому, коли вона готувала їжу, а в цей час син ОСОБА_3 пред`явив їй претензії щодо поведінки. Після цього ОСОБА_1 не вчиняла щодо себе, дітей та чоловіка реальних агресивних дій, направлених на заподіяння фізичної шкоди здоров`ю. ОСОБА_2 пояснив, що не зверталися раніше до лікарів, оскільки не відчували можливість спричинення небезпеки з боку ОСОБА_1 для свого життя та здоров`я. Поведінка ОСОБА_1 вказує на наявність у неї психічного захворювання, а саме вона постійно розмовляє сама з собою або з невидимими особами, але мова не по суті, негативно висловлюється на адресу оточуючих, кричить, лається. Проте вона не визнавала себе хворою, тому відмовлялася лікуватися. Бригаду екстреної медичної допомоги викликали ввечері 14.04.2021 року, щоб почати лікування ОСОБА_1 .
Лікар-психіатр повідомила суду, що ОСОБА_1 перебуває в стаціонарі психіатричного закладу з 19:20 год. 14.04.2021 року, тобто майже двоє суток. 15.04.2021 року комісія лікарів-психіатрів встановила у ОСОБА_1 діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Проте під час перебування в стаціонарі вона не вчиняла агресивних дій, направлених на заподіяння фізичної шкоди собі чи оточуючим. Лише постійно говорить не по суті, лається в бік оточуючих, з поведінки вбачається, що вона має галюцинації.
Суддя Мурашова Н.В. не може погодитись із думкою більшості складу суду про наявність підстав для надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги та її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку.
Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.
Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.
Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.
Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України, у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.
До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.
Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.
У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.
Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.
Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.
Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.
Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.
Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Представник КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу не навів у своїй заяві, якими доказами чи обставинами підтверджується, що стан останньої є таким, що дозволяє дійти переконливого висновку про те, що є підстави для її примусового тримання у психіатричній лікарні, а саме, не вказано на підставі чого комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_1 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для її життя і здоров`я чи оточуючих її людей.
Висновок комісії лікарів-психіатрів фактично побудований виключно на поясненнях чоловіка ОСОБА_1 . Проте сам ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що не відчував небезпеки від своєї дружини ОСОБА_1 , тому протягом 2 років як вона почала поводити себе неадекватно вони жодного разу не зверталися до лікарів за медичною допомогою. Особисто ОСОБА_2 не бачив, щоб ОСОБА_1 погрожувала ножем своїм дітям, але чув як під час чергової лайки вона висловлювала погрози вчинити самогубство.
Діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії було встановлено ОСОБА_1 15.04.2021 року. Відповідно суду не було надано будь-яких медичних даних щодо розвитку цього захворювання, часу його виникнення. Медична документація щодо психічного стану ОСОБА_1 місцевим судом не досліджувалась та відсутня в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.
Проте, матеріали справи не містять відомостей щодо психіатричного огляду ОСОБА_1 , які б дозволили б оцінити її психічний стан та наявність підстав для її примусової госпіталізації.
Сам по собі факт наявності психічного захворювання, а також наявність звернення чоловіка хворої особи щодо її неадекватної поведінки, не є достатніми підставами для примусової госпіталізації особи до медичного закладу.
Таким чином, вважаю, що у цій справі були відсутні підстави для задоволення заяви лікаря-психіатра відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" Зензері Д.М. про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку.
Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.