Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/901/21
Провадження № 2/321/349/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2021 р. Запорізька обл., Михайлівський р-н,

смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Ігнатьєва Д.П.,

за участю секретаря Мосієнко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської об`єднаної територіальної громади Михайлівського району Запорізької області, третя особа державний нотаріус Михайлівського нотаріального округу Запорізької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 (що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 17.02.2021 р.). При житті спадкоємцем було складено заповіт, посвідчений Тимошівською сільською радою Михайлівського району Запорізької області 17.10.1986 року за реєстровим №82.Відповідно до якого, ОСОБА_2 ,яка проживала по вул. Калініна, Михайлівського району, Запорізької області, заповіла позивачу - житловий будинок, який належав їй на праві приватної власності,

Вище вказаний житловий будинок обліковувався в погосподарській книзі Тимошівської сільської Ради Михайлівського району Запорізької області і не був зареєстрований в КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентразаційне бюро».

Рішенням Михайлівської селищної ради №33 від 20.11.2015 р., з метою впорядкування стану адресного господарства на території Тимошівського старостинського округу, вище вказаному житловому будинку було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 .

На момент смерті спадкодавця назва вулиці була змінена (що підтверджується Рішенням №1 від 20.11.2015 року).

З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернуласядо Державної нотаріальної конториз заявою про прийняття спадщини за заповітом про намір прийняти спадщину після смерті матері, в наслідок чого було заведено спадкову справу за №25/2021. Проте, у видачі свідоцтва на право власності на житловий будинок, позивачу було відмовлено, оскільки при підготовці до видачі свідоцтва було встановлено відсутність оригіналу документів на цей будинок. У зв`язку з чим позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітомправо власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , що залишились після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 01.07.2021 р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою суду від 26.07.2021 р. витребувано у державного нотаріуса Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області копію, завірену належним чином, спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( спадкова справа №25/2021 р.).

05.08.2021 р. від державного нотаріуса надійшла копія запитуваної спадкової справи.

02.09.2021 р. до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. В цій заяві позивач уточнив предмет свого позову, виклавши його в наступній редакції: визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Ухвалою суду від 27.09.2021 р. заява позивача про уточнення позовних вимог від 02.09.2021 р. була прийнята до розгляду, а підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти позовних вимог не заперечує.

Третя особа в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Пунктом1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

В абз. 2 п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» міститься роз`яснення, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно ст. 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно вимог ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

В ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ч. 1 ст. 1241 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положень ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подається виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

Відповідно до п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (затв. 31.01.66 року Міністерством комунального господарства УРСР) не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Відповідно до п. 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.

Судом встановлено, що згідно Заповіту від 17.10.1986 року, зареєстрованого в реєстрі №82, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_2 .

З довідки № 33 від 20.11.2015 р., виданої виконавчим комітетом Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області та рішення № 1 від 20.11.2015 р. виконавчого комітету Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області вбачається, що назва вулиці «Калініна» змінена на «Українська», а будинку присвоєна поштова адреса АДРЕСА_2 .

З технічного паспорту від 09.11.2015 р. вбачається, що будинок АДРЕСА_2 побудований в 1965 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 (про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_2 , виданого повторно Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 17 лютого 2021 р., актовий запис № 16).

З Довідки №639 від 22.06.2021 р., виданої виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, вбачається, що ОСОБА_1 , 1938 року народження, зареєстрована в АДРЕСА_2 , складу сім`ї не має.

Спадщина складалась з житлового будинку АДРЕСА_2 .

З довідки № 651 від 29.06.2021 р., виданої виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, вбачається, що будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_2 належав ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та був зареєстрований у погосподарському обліку Тимошівського старостинського округу Михайлівської селищної ради за № 0840-1, але не був зареєстрований в КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро».

Відповідно до чинного, на день смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), законодавства право власності на житловий будинок, який розташований в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. При цьому облік житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності, вівся шляхом внесення відповідних даних в книгу погосподарського обліку.

Таким чином, власником вищезазначеного будинок розташованого в сільському населеному пункті, є ОСОБА_2 , як власник цього будинку занесений і в книгу погосподарському обліку Тимошівського старостинського округу Михайлівської селищної ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 17 лютого 2021 року, актовий запис №16).

ОСОБА_2 є матір`ю позивача (про що свідчить свідоцтво про народження № НОМЕР_3 ).

До складу спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , входив житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 17 жовтня 1986 р. склала заповіт, який був посвідчений секретарем Тимошівської сільської ради, Михайлівського району, Запорізької області та зареєстрований в реєстрі за № 82. Цим заповітом ОСОБА_2 заповіла позивачу будинок АДРЕСА_3 .

За Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № витягу: 63602970 від 18.02.2021 р. заведена спадкова справа за 25/2021 р., після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З метою оформлення своїх прав на спадщину після смерті ОСОБА_2 , позивач 09.06.2021 р. звернулася до державного нотаріусаТрипольської К.К. із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.06.2021 р. № 170/02-31 державний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Трипольська К.К. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава відмови не надання документів, що підтверджують право власності на це спадкове майно.

Як встановлено судом будинок АДРЕСА_2 був збудований в 1965 р. матір ю ОСОБА_2 , що було відображене в погосподарському обліку Тимошівського старостинського округу Михайлівської селищної ради за № 0840-1.

Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_2 . Спадковим майном є вищезазначений житловий будинок. Спадкоємці, які мають обов`язкову частку у спадщині, відсутні. ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлої матері. Однак оформити свої права на спадкове майно позивач не змогла у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Отже має місце порушення права власності позивача, оскільки вона фактично прийняла спадщину, але юридично оформити свої права на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Враховуючи викладене суд вважає, що порушене право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81,83,89, 258, 259,263- 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до Михайлівської об`єднаної територіальної громади Михайлівського району Запорізької області (місце знаходження: Запорізька обл., Михайлівський р-ну, смт.Михайлівка, вул.Центральна, 36), третя особа: Державний нотаріус Михайлівського нотаріального округу Запорізької області (місце знаходження: Запорізька обл., Михайлівський р-ну, смт. Михайлівка, вул. Святопокровська, 4-А) про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок, зі всіма надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Д.П.Ігнатьєв