Провадження № 2/760/6652/21
Справа № 760/6823/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва
у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Вовченка М.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за позовом ОСОБА_1 до міністерства оборони України про стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2021 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана в його інтересах адвокатом Середницькою-Короп С.Ю., в якій позивач просить стягнути з Міноборони України на його користь 135 961,53 грн, що складається з 29 537,43 грн 3% річних за несвоєчасну виплату, 56 424,10 грн інфляційних втрат та 50 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 18 грудня 2017 року йому було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Він звернувся до військового комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ІІІ групи. Оскільки Міністерство оборони 25 травня 2018 року відмовило в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом свої прав.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року у справі 640/21744/19 визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , згідно із законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліда ІІІ групи, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року без змін.

29 грудня 2020 року Міністерство оборони України перерахувало позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 378685 грн.

Позивач зазначав, що Міністерство оборони України прострочило виплату одноразової грошової допомоги на 949 днів (з 25 травня 2018 року до 29 грудня 2020 року), а тому просив стягнути з відповідача 29 537,43 грн 3% річних за несвоєчасну виплату, 56 424,10 грн інфляційних втрат та 50 000 грн моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Аксьонову Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу був наданий десятиденний строк з дня вручення йому копії ухвали для усунення недоліків.

23 квітня 2021 року до суду від представника позивача адвоката Середницької Короп С.Ю. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

27 вересня 2021 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до таких висновків.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.?У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства,? а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зазначеній редакції)).

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судом встановлено, що з 18 грудня 2017 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Він звернувся до військового комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ІІІ групи.

25 травня 2018 року позивачу було відмовлено у реалізації його права на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із невизнанням за ним такого права.
Не погоджуючись з рішенням Міністерства оборони України позивач оскаржив його до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року у справі 640/21744/19 визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язано Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , згідно із законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліда ІІІ групи, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму,,встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 квітня 2020 року без змін.

29 грудня 2020 року Міністерство оборони України перерахувало позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 378685 грн.

Позивач вказав, що Міністерство оборони України прострочило виплату одноразової грошової допомоги на 949 днів (з 25 травня 2018 року до 29 грудня 2020 року), а тому просив стягнути з відповідача 29 537,43 грн - 3% річних за несвоєчасну виплату, 56 424,10 грн - інфляційних втрат та 50 000 грн моральної шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин (пункт 7.27 постанови).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня? 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим. Законом № 2050-III також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору. Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України № 2050-III зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. Аналогічно й у справі, що розглядається спір за позитивними вимогами про компенсацію частини соціальних виплат, що заявлені з підстав положень статті 625 ЦК України і Закону № 2050-III та з причин затримання органом Управління Фонду щомісячних страхових виплат, також належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вони стосуються виплати частини доходів у вигляді страхових виплат (адміністративні правовідносини),? ? які цьому органу було зобов`язано призначити за? ? рішенням адміністративного суду. (пункт 7.53-7.56 постанови).

У пунктах 7.64-7.65, 7.70 постанови Великої Палати Верховного Суд від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) вказано, що позивачкою пред`явлено позовні вимоги про стягнення з Управління Фонду на її користь на підставі Закону України № 2050-ІІІ від 21 лютого 2000 року компенсації втрат доходів у розмірі 129 310, 35 грн з причини затримання щомісячних страхових виплат з 01 листопада 2011 року по 01 жовтня 2018 року, втрат від знецінення грошових коштів та 3 % річних, на підставі статті 625 ЦК України компенсації у розмірі 17 543 грн за період? з 01 листопада 2011 року по 09 жовтня 2018 року. Одночасно просила стягнути моральну шкоду за незаконні дії відповідача щодо ненарахування та невиплати її страхових виплат за цей період. В обґрунтування позову, серед іншого, посилалась також на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року, ухваленого за правилами адміністративної юрисдикції, яким визнано такі дії відповідача незаконними та зобов`язано здійснити призначення цих страхових виплат у конкретно визначеній сумі щомісячно та довічно. Велика Палата звертає увагу на те, що у цій справі позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за аксесорним публічно-правовим зобов`язанням. А тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, суд вважає, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат, який був вирішений за правилами адміністративного судочинства, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерство оборони України про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням моральної шкоди підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.04.2021 року у справі №757/69361/17-ц.

Враховуючи викладене, провадження у даній справі необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно суд роз`яснює позивачеві його право звернутись з відповідним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Керуючись статтями 2, 19, 255, 256, 258-260, 353-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди закрити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо або через відповідний суд до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Солом`янського районного
суду міста Києва Н.М. Аксьонова