22-ц/804/2559/21
263/3353/21

Єдиний унікальний номер 263/3353/21
Номер провадження 22-ц/804/2559/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

учасники справи:

позивач Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2021 року, у складі суду Кияна Д.В., у цивільній справі про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 березня 2021 року позивач Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню.

Позовна заява мотивована тим, що 01.10.2005 року між ККП ММР «Маріупольтепломережа» та приватним підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір № 124 на відпуск теплової енергії (далі договір). Договір підписано сторонами без зауважень. Відповідно дислокації до договору, об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення вбудоване у багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , яке є власністю відповідача.

Оскільки по нежитловому приміщенню, за вказаною адресою, утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію, ККП «Маріупольтепломережа» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, який Жовтневим районним судом м. Маріуполя було видано 10.05.2018 року за № 263/4771/18, та в подальшому за заявою відповідача скасовано.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01.01.2014 року по 01.01.2021 року, в розмірі 64 143,81 грн., 3% річних 6480,54 грн., суму інфляційних витрат 19 911,94 грн., пеню -5984,74 грн., а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа» суму заборгованості за користування тепловою енергією за період часу з 31.03.2016 по 31.01.2021 у розмірі 44 463,99 гривень, а також 3% річних у розмірі 2900,20 гривень, пеню у сумі 5520,91 гривень та інфляційні витрати за період з 01.04.2016 по 01.03.2021 в сумі 6410,83 гривень, вирішено питання щодо судового збору. В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності щодо вимог з оплати послуг за надання теплової енергії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за укладеним договором позивач подає теплову енергію відповідно дислокації до нежитлового приміщення (лікувальний кабінет), яке розташоване у підвальному приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , тобто, не до житлового будинку в цілому, а до конкретно-визначеного об`єкту, оскільки вказаний договір був індивідуальним, укладений на окреме приміщення, а він є індивідуальним споживачем за договором №124.

Відповідно до доданих позивачем додатків до позову актів про включення центрального опалення за 2013, 2014, 2015 роки позивач складав акти про включення центрального опалення безпосередньо нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору №124, лікувальний кабінет, та його підпис.

Відповідно до копій актів з 2016 року та після проведення ремонту ОСББ, акти змінилися. Згідно копій актів про включення центрального опалення у 2017, 2018, 2019, 2020 роках вказано, що підключення опалення відбувається саме на житловий будинок.

До нього, як індивідуального споживача ніхто не звертався, акти він не підписував, крім того, належне йому приміщення не опалюється, підтверджень протилежного не має.

З 2005 по 2016 роки представниками ККП «Маріупольтепломережа», під його особистий підпис надавали щомісяця квитанції на оплату послуг з теплопостачання, які він сумлінно сплачував. З 2017 року квитанції на сплату послуг не надавалися. Виставлені рахунки-фактури, на які посилається позивач, як доказ надання послуг, відповідачу надані не були, ані поштою, ані представниками позивача особисто.

Судом першої інстанції не враховані положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» про те, що на період карантину та протягом 30 днів з дня його скасування заборонено нараховувати та стягувати штрафи, пеню, якщо споживач несвоєчасно здійснив платіж за житлово-комунальні послуги. Таким чином, нарахування пені з березня 2020 року є незаконним.

Відповідач є інвалідом третьої групи, який прирівняний до інвалідів Вітчизняної війни, а тому згідно з п.8 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору. Тобто, стягнення з нього за рішенням суду суми судового збору не відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ККП ММР «Маріупольтепломережа» Єгельська О.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

01.10.2005 року між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» та ОСОБА_1 , який припинив підприємницьку діяльність з 31.03.2017 року, було укладено Договір № 124 на відпуск теплової енергії.

ККП «Маріупольтепломережа» зобов`язання за договором виконало, теплопостачання надавало, що підтверджено актами на включення опалення, від: 06.10.2013р, 24.10.2014р., 14.10.2015р. - підписаними ОСОБА_1 особисто, від 16.10.2016р., підписаним представником УК «Приморська», та від: 30.11.2017 року, 30.10.2018 року, 01.11.2020 року, підписаними представниками ОСББ «Примор`є 2016».

На виконання умов Договору ОСОБА_1 виставлено рахунки-фактури: №№ 01-116379/01 від 28.01.2014, 02-116379/01 від 24.02.2014, 03-116379/01 від 24.03.2014, 04-116379/01 від 25.04.2014, 11-116379/01 від 30.11.2014, 12-116379/01 від 30.12.2014, 01-116379/01 від 30.01.2015, 02-116379/01 від 27.02.2015, 03-116379/01 від 31.03.2015, 04-116379/01 від 30.04.2015, 11-116379/01 від 30.11.2015, 12-116379/01 від 30.12.2015, 01-116379/01 від 29.01.2016, 02-116379/01 від 29.02.2016, 03-116379/01 від 31.03.2016, 04-116379/01 від 25.04.2016, 10-116379/01 від 31.10.2016, 11-116379/01 від 30.11.2016, 12-116379/01 від 31.12.2016, 01-116379/01 від 31.01.2017, 02-116379/01 від 28.02.2017, 03-116379/01 від 31.03.2017, 01-116379/01 від 31.01.2018, 02-116379/01 від 28.02.2018, 03-116379/01 від 31.03.2018, 04-116379/01 від 04.04.2018, 04-116379/02 від 30.04.2018, 11-116379/01 від 30.11.2018, 12-116379/01 від 31.12.2018, 01-116379/01 від 31.01.2019, 02-116379/01 від 28.02.2019, 03-116379/01 від 31.03.2019, 04-116379/01 від 30.04.2019, 11-116379/01 від 30.11.2019, 12-116379/01 від 31.12.2019, 01-116379/01 від 31.01.2020, 02-116379/01 від 29.02.2020, 03-116379/01 від 31.03.2020, 04-116379/01 від 30.04.2020, 11-116379/01 від 30.11.2020, 12-116379/01 від 31.12.2020, 01-116379/01 від 31.01.2021, які не сплачені, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 64 143,81 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за адресою: нежитлове приміщення у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 за послуги централізованого опалення за період з 01.01.2014 року по 01.01.2021 року становить 64 143,81 грн., 3% річних 1928,75 грн., сума інфляційних витрат 4423,68 грн., 3% річних 6480,54 грн., сума інфляційних витрат 19 911,94 грн., пеня -5984,74 грн.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59 цс13, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, навіть за відсутності оформлених договірних відносин, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що за укладеним договором позивач повинен подавати теплову енергію відповідно дислокації до нежитлового приміщення (лікувальний кабінет), яке розташоване у підвальному приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , а не до житлового будинку в цілому, оскільки вказаний договір був індивідуальним, укладений на окреме приміщення, а він є індивідуальним споживачем за договором №124 не переконливі.

Доводи апеляційної скарги, що належне йому приміщення відключене від опалення необґрунтовані. Відповідач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо постачання теплової енергії до вказаного об`єкту.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховані положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» про те, що на період карантину та протягом 30 днів з дня його скасування заборонено нараховувати та стягувати штрафи, пеню, якщо споживач несвоєчасно здійснив платіж за житлово-комунальні послуги. Таким чином, нарахування пені з березня 2020 року є незаконним - неспроможні.

З п.5.2 Договору №124 на постачання теплової енергії вбачається, що до вимог по оплаті теплової енергії, а також стягнення пені застосовується позовна давність строком 5 років у відповідності до ст.259 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 19.04.2018 року позивач, внаслідок невиконання відповідачем умов договору, звертався до суду з питання видачі судового наказу, який 10.05.2018 року було видано, проте в подальшому ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.08.2019 року скасовано. Тобто відбулося переривання строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ст.264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З наведеного вбачається, що хоча суд першої інстанції в своєму рішенні не послався на положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набув чинності 17.03.2020 року, проте розмір пені зменшив. Відповідач не довів, що пеня розмір якої належить стягненню є меншим ніж з урахуванням положень вище вказаного Закону.

Посилання на положення ст.8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо скасування пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги - недоречне, оскільки стосуються житла.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач є інвалідом третьої групи, який прирівняний до інвалідів Вітчизняної війни, а тому згідно з п.8 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору - безпідставні.

По-перше п.8 ст.5 Закону України, в чинній редакції, передбачає пільги для осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

По - друге про існування посвідчення інваліда третьої групи Вітчизняної війни, яке дійсне на усій території СРСР суду стало відомо з додатків до апеляційної скарги. З огляду на вказане, суд першої інстанції не міг врахувати вказані обставини внаслідок несвоєчасного надання відповідачем таких доказів.

Відповідно положень ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідач 03.08.2021 року подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, проте, посилань на наявність пільг внаслідок інвалідності не зазначив.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи відповідача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, відповідачем не надано.

Висновки суду обґрунтовані позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 209/4814/15-ц.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 11 жовтня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

О.М. Пономарьова