Справа № 331/677/20
Провадження № 2/331/117/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді : Жуковій О.Є.

за участю секретаря : Мироненко О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Слизовської М.Ю.

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди , що спричинена внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача в відшкодування матеріальної шкоди 331 213,17 гривень, вартість послуг щодо оцінки шкоди в сумі 1300,00 гривень та 50 000 ,00 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 9 листопада 2017 року, приблизно о 16.25 годин, на перехресті вулиць Фортечна - Набережна Магістраль в м. Запоріжжя ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Audi Q5», д.н НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вулиці Запорізькій у м. Запоріжжя, в сторону вулиці Фортечна, не зупинився на червоне світло світлофора, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander» д.н. НОМЕР_2 , під її керуванням, після чого автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н. НОМЕР_2 зіткнувся ще з автомобілем ЗАЗ СЕНС д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , який зупинився на червоне світло світлофора в крайньому лівому ряду проїжджої частини Набережної магістралі, в бік вулиці Запорізької.

Автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н. НОМЕР_2 є її власністю.

Щодо неї працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, але постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя по справі 331/8628/17 від 29.03.2018 року провадження по справі було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказане судове рішення було залишено в силі Апеляційним судом Запорізької області, про що є відповідна постанова від 12.10.2018 року.

У вказаних судових рішеннях міститься оцінка діям відповідача та фактично встановлено саме його вину.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідачем на момент скоєння ДТП застрахована не була.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, сума шкоди склала 331213,17 грн., що підтверджується звітом №188 від 16.01.2018 року. Крім того, за послуги щодо оцінки шкоди, завданої автомобілю, позивачем було сплачено 1300 грн., які, як вона вважає , повинні бути стягнуті з відповідача.

Крім того, їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в 50 000,00 гривень та просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 05 травня 2020 року надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав їх необгрунтованості , зазначивши, що ОСОБА_2 не надала доказів наявності його вини у вчиненні ДТП та факту заподіяння їй моральної шкоди, а наданий звіт №188 від 16.01.2018 року щодо оцінки матеріальної шкоди є сумнівним, оскільки автомобіль, належний позивачу не є знищеним, а зазнав суто механічних пошкоджень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу та провадження по справі було зупинено.

Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У вступному слові представник позивача адвокат Никоненко О.О. позов підтримав, наполягав на задоволенні позову з тих підстав, що саме з вини відповідача сталося ДТП внаслідок чого автомобіль ОСОБА_2 було пошкоджено. Погодився з тим, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним.

Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_4 належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснення на позов не надав , в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини .

ОСОБА_2 на праві власності належить транспортний засіб Mitsubishi outlander державний номер НОМЕР_2 .

09 листопада 2017 року о 16.25 годин у м. Запоріжжі на перехресті вул. Прибрежна Магістраль вул. Фортечна сталося ДТП за участю автомобіля Mitsubishi outlander державний номер НОМЕР_2 ,під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Audi Q5 державний номер НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_3 .. Внаслідок зіткнення автомобіль Mitsubishi outlander продовжив рух, допустив наїзд на перешкоду (бордюрний камінь) та на транспортний засіб ЗАЗ Daewoo державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого всі автомобілі отримали механічні ушкодження.

Відносно водія ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2018 року у справі 331/8628/17, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року, провадження у справі щодо ОСОБА_2 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрите у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому зазначеною постановою встановлено, що «враховуючи відеозапис подій, та той факт, що водій ОСОБА_2 перетнула лінію перехрестя на зелений сигнал світлофора, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які пояснили, що автомобіль ОСОБА_3 виїхав на перехрестя у то момент, коли для пішоходів увімкнувся зелений сигнал світлофору, що означає, що для водія ОСОБА_3 увімкнувся червоний забороняючий сигнал після того, як три секунди горів жовтий забороняючий сигнал, приходжу до висновку про те, що саме водій ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху України в частині руху на перехресті на забороняючий червоний сигнал світлофору.»

Частинами першою-четвертою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Натомість положення статті 1187 ЦК України "Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Підвищена небезпека в розумінні цієї статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності.

Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки закон встановлює винятки, за яких на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, тобто таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (суїцид тощо). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

За змістом викладених положень судам, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала; обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Водночас, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідальність відповідача у правовідносинах з відшкодування шкоди, спричиненої діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається: якщо буде доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). В той же час, чинне законодавство не зберігає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

У зв`язку з цим розподіл між сторонами спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України) обов`язків доказування і подання доказів (зокрема відповідно до статті 74 ГПК України) здійснюється таким чином, що особа, якій завдано шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір заподіяної шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Тоді як обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що на відміну від загального порядку та умов відшкодування шкоди безпосередньо встановленого ЦК України (стаття 1166), умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України), є: (1) протиправність поведінки заподіювача шкоди, (2) наявність цієї шкоди у потерпілого і (3) причинного зв`язку між ними.

У цих висновках суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду в питанні умов для покладення відповідальності з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, стаття 1188 ЦК України), що неодноразово викладалась, зокрема, в постановах від 05.06.2019 у справі № 461/8496/15-ц (провадження № 14-154цс19), від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 (провадження № 61-69св21), від 22.04.2021 у справі № 742/1378/18 (провадження № 61-5113св19), від 20.05.2021 у справі № 501/2015/16-ц (провадження № 61-7795св20) тощо.

При цьому вина відповідача для цивільної відповідальності цієї особи у вигляді відшкодування ним шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за правилами статті 1187 ЦК України, у ДТП, що відбулась 09 листопада 2017 року за участі транспортного засобу Відповідача під його керуванням, не має значення.

Водночас, однією із спільних та обов`язкових умов для кожної із вказаних видів відповідальності є об`єктивна сторона кожного із цих видів відповідальності, тобто зміст порушення, який полягає у неправомірності дій Відповідача (протиправність поведінки заподіювача шкоди) при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки (при керуванні транспортним засобом), внаслідок якої 09 листопада 2017 року сталась ДТП із пошкодженням майна позивача.

Враховуючи викладене та встановлені судом обставини, а саме: ухвалення постанови судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2018 року у справі 331/8628/17, якою встановлено що саме водій ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху України в частині руху на перехресті на забороняючий червоний сигнал світлофору, суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення на відповідача у спірних правовідносинах відповідальності за пошкодження майна позивача у зв`язку із наявністю усіх обов`язкових, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, умов для покладення відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, наявності протиправної поведінки відповідача як заподіювача шкоди у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 15 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» , якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Звертаючись з позовом до суду, позивач в обґрунтування розміру завданих матеріальних збитків посилався на Звіт №188 від 16 січня 2018 року , який було складено на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 , згідно з яким розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi outlander державний номер НОМЕР_2 , становить 331 213,17 гривень та дорівнює вартості пошкодженого майна з огляду на те, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля на момент оцінки.

Відповідно до висновку експерта Запорізького відділення Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 27 квітня 2021 року за № 30-21 :

1) Ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Outlander, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , до його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.11.2017 року, станом на 09.11.2017 року становить 300409,80 грн. (триста тисяч чотириста дев`ять гривень 80 коп.);

2)Вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Outlander, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.11.2017 року становить 502678,71 грн. (п`ятсот дві псячі шістсот сімдесят вісім гривень 71 коп.);

3)Вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Outlander, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.11.2017 року з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників становить 226536,66 грн. (двісті двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять шість гривень 66 коп.);

4) Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Outlander, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.11.2017 року становить 300409,80 грн. (триста тисяч чотириста дев`ять гривень 80 коп.);

5) Ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Outlander, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , з урахуванням аварійних пошкоджень внаслідок ДТП, яка сталася 09.11.2017 року станом на 09.11.2017 року становить 73873,14 грн. (сімдесят три тисячі вісімсот сімдесят три гривні 14 коп.).

Суд, надаючи оцінку звіту наданому позивачем та висновку експерта , які мають відмінності щодо визначення розміру матеріального збитку завданого позивачу , з урахуванням положень ст.ст. 77, 89, 102 ЦПК України, а також беручи до уваги, що при призначенні судової авто товарознавчої експертизи експерти попереджалися про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, приймає саме висновок судової автотоварознавчої експертизи як належний та допустимий доказ, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Outlander, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.11.2017 року становить 300409,80 грн..

Враховуючи вищенаведене, з огляду на ту обставину, що представник позивача погодився із тією обставиною, що транспортний засіб є фізично знищеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди в сумі 300409,80 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, з огляду на те, що позивач не надав доказів оплати вартості послуг щодо оцінки шкоди в сумі 1300,00 грн., позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У судовому засіданні був встановлений факт того, що неправомірними діями ОСОБА_3 позивачу була заподіяна , крім матеріальної , і моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок ДТП фактично знищено належний позивачу транспортний засіб, що призводить до того, що вона вимушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Однак , суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди забагатий, не відповідає доказам наданим позивачем , а тому, виходячи з цього , з урахуванням вимог розумності та справедливості, в частині відшкодування моральної шкоди позов належить задоволенню частково, а саме на користь позивача в відшкодування моральної шкоди слід стягнути 5000,00 гривень.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3054,09 гривень.

Крім того, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2372,37 гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 79,84 %.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди , що спричинена внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) матеральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 300 409,80 гривень, в відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень, судовий збір 3054,09 гривень.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2372,37 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2021 року.

Суддя: О.Є. Жукова