Номер провадження: 22-ц/813/665/21
Номер справи місцевого суду: 523/9000/15-ц
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Вівчар Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача акціонерного товариства «УкрСиббанк», представника позивача Безушко В.В.,

від відповідача ОСОБА_1 не з`явились,

від відповідача ОСОБА_2 не з`явились,

від відповідача ОСОБА_3 не з`явились,

від відповідача ОСОБА_4 не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімонової О.Ю. не з`явились,

переглянувши справу №523/9000/15-ц за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімонової Ольги Юріївни про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості по процентам за апеляційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2019 року у складі судді Середи І.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ «УкрСиббанк», звернувшись 11 червня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року, за яким надано кредит в сумі 116300,00 доларів США на строк до 27 жовтня 2015 року під 12% річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 . Іпотечний договір від 27 жовтня 2005 року, за яким передано в іпотеку нежитлову будівлю магазину-бару площею 131,5 кв.м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2011 року в справі №1512/2-1160/11 стягнуто, зокрема, за Кредитним договором №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року з позичальника ОСОБА_4 , поручителів ОСОБА_5 , ПП «Агентство по торгівлі нерухомістю «Альянс», ПП «Агентство по торгівлі нерухомістю «Альянс-Таїрово», ПП «Агентство по торгівлі нерухомістю «Альянс-Приморський» на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість станом на 1 липня 2009 року в загальній сумі 84083,15 доларів США. Рішення суду не виконано. Сума заборгованості за Кредитним договором №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року станом на 8 липня 2014 року становить 150712,70 доларів США. Відповідно до статті 625 ЦК України АТ «УкрСиббанк» має право звернутися з позовом про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих з 16 листопада 2011 року по 8 липня 2014 року в розмірі 10481,58 доларів США. Невиконання ОСОБА_4 зобов`язання, забезпеченого іпотекою, надає право звернення АТ «УкрСиббанк» на предмет іпотеки нежитлову будівлю магазину-бару загальною площею 131,5 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1 .

Постановою господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року в справі №21/17-5170-2011 фізичну особо-підприємця ОСОБА_4 визнано банкрутом, ухвалою господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року затверджено реєстр вимог кредиторів до ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 218500749,10 грн., зокрема, грошових вимог АТ «УкрСиббанк» на загальну суму 15137041,57 грн.; ухвалою господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року скасовано обтяження нерухомого майна ОСОБА_4 16 серпня 2012 року ліквідатором боржника проведено аукціон з реалізації майна банкрута ОСОБА_4 , на якому було реалізовано належне ОСОБА_4 нерухоме майно, в тому числі й предмет іпотеки за Іпотечним договором від 27 жовтня 2005 року. Постановою Вищого господарського суду України від 25 грудня 2012 року скасовано постанову господарського суду Одеської області в справі №21/17-5170-2011 від 14 лютого 2012 року, провадження в справі про банкрутство припинено; ухвалою господарського суду Одеської області від 28 лютого 2013 року скасовано заходи, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року, та відновлено записи щодо обтяження іпотекою нерухомого майна ОСОБА_4 , зокрема, майна за Іпотечним договором від 27 жовтня 2005 року, укладеним для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за Кредитним договором №61 МК Ф 0) від 27 жовтня 2005 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач АТ «УкрСиббанк» просив:

звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлову будівлю магазину-бару, загальною площею 131,5 кв.м, розташовану за адресом: АДРЕСА_1 , передану в іпотеку АТ «УкрСиббанк» згідно Іпотечного договору від 27 жовтня 2005 року, реєстровий №3268; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з визначенням початкової ціни предмету іпотеки для подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; з вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги АТ «УкрСиббанк» за Кредитним договором №61МКФ 0) від 27 жовтня 2005 року в загальній сумі 150712,70 доларів США;

стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» борг по поверненню процентів за користування кредитом у період з 16 лютого 2011 року по 8 липня 2014 року за Кредитним договором №61МКФ 0) від 27 жовтня 2005 року в сумі 10481,58 доларів (т.1 а.с.2-8).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2015 року відкрито провадження в справі (т.1 а.с.107).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що судовим рішенням його як фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 визнано банкрутом, в рамках ліквідаційної процедури 16 серпня 2012 року на аукціоні з продажу майна банкрута ОСОБА_4 відчужено в тому числі й спірне майно, покупець майна ТОВ «Еквенто» в повному обсязі здійснив оплату вартості майна. Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» згоди іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника та здійснюється в межах справи про банкрутство, не передбачено. Скасування державної реєстрації іпотеки на момент придбання нерухомості свідчить про відсутність іпотеки на цю нерухомість на момент її придбання як на аукціоні, так і на час придбання спірного майна новим власником. Оскільки на момент продажу майна обтяжень на нього не було, то вимога до нового власника щодо звернення стягнення на це майно не можлива, бо це обтяження є нечинним у відносинах із третіми особами. Постанова господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року про визнання фізичної особи підприємця ОСОБА_4 банкрутом була скасована вже після проведення аукціону з продажу майна банкрута ОСОБА_4 , скасування постанови не тягне за собою автоматичного поновлення іпотеки чи застави. За таких умов не може йтися про поновлення іпотеки на майно, на яке вже звернуто стягнення та за нього отримані кошти, інакше втрачається взагалі природа звернення стягнення на майно боржника банкрута. Покупці майна боржників банкрутів придбавають майно на аукціоні, яке звільнено від будь-яких обтяжень та зобов`язань, до яких покупці не мають ніякого відношення, у покупців є лише зобов`язання сплатити кошти за придбане ними майно, за рахунок яких кредитори мають право задовольнити свої вимоги, а не поновлювати права на іпотеку на майно після його реалізації. Відновлення всіх припинених обтяжень, у тому числі запису про заборону відчуження предмету іпотеки в Єдиному реєстрі заборон може мати місце відносно нереалізованого в рамках ліквідаційної процедури майна боржника банкрута. В даній справі реалізація предмета іпотеки відбулася в рамках ліквідаційної процедури відносно банкрута ФОП ОСОБА_4 , що прямо передбачено статтею 33 Закону України «Про іпотеку» і, як наслідок, іпотека припинилася відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку». До того ж Банк був визнаний кредитором у справі про визнання ФОП ОСОБА_4 банкрутом та знав про реалізацію майна з аукціону. Права Банку як кредитора на реальне отримання боргу захищені на законодавчому рівні. За законом про банкрутство усі визначені судом кредитори мають право вимоги на отримання коштів від реалізації майна боржника на аукціоні. Банк мав право отримати кошти від продажу спірного майна, тим самим реалізував свої вимоги. Аукціон з продажу майна банкрута ОСОБА_4 в судовому порядку недійсним не визнаний, його результати не скасовано (т.1 а.с.134-138, т.2 а.с.7-12).

В ході розгляду справи АТ «УкрСиббанк» уточнено позовні вимоги 20 квітня 2018 року, 25 квітня 2018 року, 14 листопада 2018 року; після залучення до участі в справі в якості відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позивач АТ «УкрСиббанк» остаточно просив:

звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлову будівлю магазину-бару, загальною площею 126,3 кв.м, розташовану за адресом: АДРЕСА_2 , передану в іпотеку АТ «УкрСиббанк» згідно Іпотечного договору від 27 жовтня 2005 року, реєстровий №3268, що належить ОСОБА_3 ; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з визначенням початкової ціни предмету іпотеки для подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; з вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги АТ «УкрСиббанк» за Кредитним договором №61МКФ 0) від 27 жовтня 2005 року в загальній сумі 150712,70 доларів США;

стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» борг по поверненню процентів за користування кредитом в період з 16 лютого 2011 року по 8 липня 2014 року за Кредитним договором №61МКФ 0) від 27 жовтня 2005 року (сума не вказана) (т.2 а.с.183-188, а.с.224-226, т.3 а.с.6-9).

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 позов не визнала, зазначивши, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , що було предметом іпотеки продано, з публічних торгів в ході здійснення ліквідаційної процедури в справі №21/17-5170-2011 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 є набувачем нежитлового приміщення АДРЕСА_2 на підставі Договору дарування від 7 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_3 набула приміщення у власність на підставі Договору купівлі-продажу від 16 грудня 2013 року, укладеного між ТОВ «Еквенто» та ОСОБА_3 . Отже, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 не придбавали у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 предмет іпотеки, вони не є його правонаступниками чи спадкоємцями, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» та зумовлює застосування до таких правовідносин наслідків припинення прав іпотекодержателя відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку». Права іпотекодавця припинилися за наслідком продажу майна боржника з публічних торгів у процедурі банкрутства і на таке майно повторно не може бути звернено стягнення (т.3 а.с.41).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2019 року в позові відмовлено (т.3 а.с.108-111).

Висновок суду мотивовано тим, що особа, до якої перейшло право власності на майно, що було предметом іпотеки, але реалізоване в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження, не набуває статусу іпотекодавця, на таке майно не може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 38, 39 Закону «Про іпотеку», права іпотекодержателя припинилися відповідно до частини 1 статті 17 цього Закону. Скасування постанови господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року в справі №21/17-5170-2011 та припинення провадження в справі про банкротство відбулося за результатами розгляду касаційної скарги АТ «ОТП Банк», що ж до АТ «УкрСиббанк», то ним рішення у вказаній господарській справі не оскаржувались. Суд, врахувавши судову практику, в тому числі й висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 січня 2019 року в справі №904/9583/17, дійшов висновку про безпідставність вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. У відмові в задоволенні вимог до ОСОБА_4 про стягнення процентів суд виходив з того, що заборгованість за Кредитним договором №61 МК Ф від 1 липня 2009 року з позичальника ОСОБА_4 та поручителів стягнута судовим рішенням від 15 лютого 2011 року, тому право кредитодавця надалі нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося з підстав пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Оскільки АТ «УкрСиббанк» скористався правом дострокового повернення кредитних коштів та звернувся до суду з вимогою про стягнення з боржника всієї суми заборгованості, то Банк тим самим змінив строк виконання основного зобов`язання, за спливом строку кредитування припинилося право банку нараховувати проценти за кредитним договором. Суд застосував висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 та в постанові від 4 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц. Суд також зазначив, що вимога про стягнення процентів є подвійним стягненням, оскільки позивач, звертаючись з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, здійснив розрахунок заборгованості станом на 8 липня 2014 року, включивши в такий суму боргу по відсоткам в розмірі 73855,57 доларів США.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 7 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на рішення суду.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.3 а.с.115-122).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному.

Суд дійшов безпідставних висновків про припинення іпотеки, пославшись на постанову Верховного Суду від 15 січня 2019 року в справі №904/9583/17. Однак обставини у цій справі, де реалізація майна в межах процедури банкрутства відбулася на підставі судових рішень, які не скасовані і, відповідно, будь-які права щодо іпотеки не відновились, є відмінними від обставин у справі, що розглядається. Так, під час процедури банкротства ФОП ОСОБА_4 майно було реалізовано в процесі провадження у справі про банкрутство; провадження у справі було припинено як безпідставно порушене (постанова ВГСУ від 25 грудня 2012 року); господарським судом винесено ухвалу про відновлення обтяження (чим фактично підтверджено чинність договору іпотеки та необхідність відновлення обтяжень). Отже, реалізація майна в межах процедури банкрутства відбулася на підставі судових рішень, які скасовані, відповідно, права щодо іпотеки у АТ «УкрСиббанк» відновились.

Позиція АТ «УкрСиббанк» відносно того, що іпотека не припинилась, узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, які підлягали врахуванню судом, відповідно до яких у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсної з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, договір іпотеки (права і обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. В справі, що розглядається, судове рішення про банкрутство було скасовано, іпотеку не припинено, відповідно, іпотека АТ «УкрСиббанк» зберегла свою дію для нового власника. Жодної правової підстави для припинення іпотеки не існує, а посилання суду на припинення іпотеки внаслідок реалізації майна в межах процедури банкрутства є безпідставним та необґрунтованим, оскільки в межах цієї ж процедури після припинення провадження у справі (та після реалізації майна) обтяження було відновлено, що додатково свідчить про наявність іпотеки та відсутність підстав для її припинення.

Суд першої інстанції в силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України взагалі не мав підстав для повторного встановлення обставин щодо чинності/припинення іпотеки ОСОБА_4 , так як така обставина є встановленою та повторному доказуванню не підлягає. Крім обов`язкового врахування правових позицій Верховного Суду України, що викладені у постановах від 23 березня 2016 року в справі №3-137гс16, від 26 жовтня 2016 року в справі №6-1382цс16, суд мав враховувати, що рішеннями в справах №522/22887/13-ц та №796/24810/14-ц також встановлено обставини, які не підлягають доказуванню (встановлено обставини чинності іпотеки ОСОБА_4 як учасника справи). При розгляді даних справ відносно ОСОБА_4 встановлено факт збереження іпотеки щодо майна, яке було відчужено в межах справи №21/17-5170-2011, тому вказана обставина не підлягала доказуванню.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення процентів є помилковим, так як рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2011 року не виконано, станом на 8 липня 2014 року заборгованість складала 150712,70 доларів США. Заявлена до стягнення з ОСОБА_4 заборгованість стосується періоду 2011-2014 років, тобто стосується іншого періоду, вимоги за вказаний період до ОСОБА_4 не заявлялись та предметом судового розгляду не були, що виключає можливість оцінки таких вимог як подвійного стягнення. Посилання на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12-ц є безпідставним, так як застосування даної постанови можливе виключно щодо договорів, в яких не визначено строку їх дії. Системний аналіз статті 1048 ЦК України та частини 3 статті 1049 ЦК України свідчить про те, що у разі, якщо сторони не домовились про порядок нарахування процентів вони в силу вимог закону нараховуються щомісяця до дня повернення позики, днем повернення позики є день зарахування суми, що позичалась. Порядок нарахування процентів врегульовано сторонами і закріплено в пункті 1.3 Кредитного договору. Отже, за кредитним договором встановлено домовленість сторін щодо нарахування процентів і сторони домовились, що нарахування процентів відбувається до моменту повернення коштів, при цьому така домовленість (оцінка змісту та умов Кредитного договору) є вирішальною при оцінці спірних правовідносин та застосуванні статті 1048 ЦК України, АТ «УкрСиббанк» має повне та беззаперечне право на нарахування процентів та їх отримання до моменту повернення кредиту у повному обсязі. За положеннями статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За положеннями частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимог кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що правові висновки Верховного Суду про припинення іпотеки не ґрунтуються на не пов`язуються з чинністю чи не чинністю справи про банкрутство. Загальні норми цивільного законодавства щодо припинення іпотеки, як то стаття 593 ЦК України та стаття 28 Закону України «Про заставу», припинення іпотеки пов`язують з фактом реалізації предмета іпотеки в ліквідаційній процедурі боржника, яка вводиться судом у справі про банкрутство. При цьому, необхідними умовами, за якими іпотеки припиняється у разі продажу майна в межах ліквідаційної процедури, є: боржник та іпотекодавець не поєднані в одній особі; між іпотекодержателем (позивачем) і власником майна (відповідачем) відсутні будь-які правовідносини з приводу спірного майна; відсутні докази придбання власником майна цього майна у іпотекодавця. Нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , що було предметом іпотеки, продано з публічних торгів ТОВ «Еквенто» в ході здійснення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є набувачем нежитлового приміщення АДРЕСА_2 за наслідками повторного відчуження. Більш того, відповідно до Іпотечного договору від 12 вересня 2008 року предметом іпотеки є нежитлове офісне приміщення по АДРЕСА_1 , але Банк звертає стягнення на офісне приміщення по АДРЕСА_2 загальною площею 126,3 кв.м. Ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 не придбавали у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 предмет іпотеки нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , вони не є його правонаступниками чи спадкоємцями, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» та зумовлює застосування до таких правовідносин наслідки припинення права іпотекодержателя відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку». Аукціон від 16 серпня 2012 року з відчуження майна ФОП ОСОБА_4 та договір купівлі-продажу спірного іпотечного майна, укладений за наслідками аукціону, не було визнано недійсними в установленому порядку. За таких обставин, реалізація спірного іпотечного майна в межах ліквідаційної процедури банкрутства ФОП ОСОБА_4 є дійсною, реалізація зумовила відповідні наслідки, а саме припинення іпотеки відповідно до статті 593 ЦК України та статті 28 Закону України «Про заставу». Відновлення права на іпотеку може розповсюджуватися на майно, яке на момент скасування рішення в справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 не було ще реалізовано та знаходилося у власності банкрута. В іншому випадку відновлення іпотеки на вже реалізоване на аукціоні майно банкрута, який не було визнано недійсним, нівелює інститут такого способу примусового продажу майна боржників та не захищає права покупців майна. Щодо необхідності застосування частини 4 статті 81 ЦПК України, то у наведених АТ «УкрСиббанк» справах учасниками є інші сторони, що свідчить про безпідставність посилань апелянта на преюдиційність встановлення факту чинності/припинення іпотеки майна ОСОБА_4 . У відзиві на підтвердження помилковості позиції апелянта про преюдиційність щодо іпотеки майна ОСОБА_4 приведено судову практику, відповідно до якої у разі реалізації предмету застави (іпотеки) в процедурі банкрутства та з припиненням обтяжень, іпотека не є дійсною для нового власника у разі скасування судового рішення про порушення справи про банкрутство, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про іпотеку» в частині права іпотекодержателя вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, у відзиві звернуто увагу на те, що власником спірного майна нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 загальною площею 126,3 кв.м є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 7 липня 2014 року, проте, АТ «УкрСиббанк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки, як такий, що належить ОСОБА_3 , яка спірну нерухомість у власності не має (т.4 а.с.159-167, 178-182).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) укладено Кредитний договір №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року, за яким надано в кредит 116300,00 доларів США на термін з 27 жовтня 2005 року по 27 жовтня 2015 року під 12% річних (т.1 а.с.36-42).

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) укладено Іпотечний договір від 27 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., зареєстрований в реєстрі за №3268, за яким для виконання зобов`язань за Кредитним договором №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року по поверненню кредиту в розмірі 116300,00 доларів США, сплаті процентів за користування кредитом, комісій передано в іпотеку нежитлову будівлю магазину-бару, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з однієї нежитлової будівлі загальною площею 131,5 кв.м (т.1 а.с.51-56).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2011 року в справі №1512/2-1160/11 стягнуто, зокрема, за Кредитним договором №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року з позичальника ОСОБА_4 , поручителів ОСОБА_5 , ПП «Агентство по торгівлі нерухомістю «Альянс», ПП «Агентство по торгівлі нерухомістю «Альянс-Таїрово», ПП «Агентство по торгівлі нерухомістю «Альянс-Приморський» на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість станом на 1 липня 2009 року в загальній сумі 84083,15 доларів США (т.1 а.с.43-50).

Постановою господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14 червня 2012 року, в справі №21/17-5170-2011 визнано банкрутом боржника фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), відкрито ліквідаційну процедуру передбачену Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (т.1 а.с.57-58).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року в справі №21/17-5170-2011 затверджено поданий ліквідатором банкрута реєстр визнаних судом грошових вимог конкурсних кредиторів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на загальну суму 218500749,10 грн. (до реєстру ввійшли, зокрема, вимоги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на загальну суму 15137041,57 грн. (т.1 а.с.59-65).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року в справі №217-5170-2011 за клопотанням ліквідатора скасовано обтяження майна банкрута фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , зокрема, скасовано обтяження заборону на нерухоме майно, зареєстровану 27 жовтня 2005 року за №2541226 на підставі Іпотечного договору №3268 від 27 жовтня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі заборон за №397, щодо нежитлової будівлі-бару, загальною площею 131,5 кв.м, номер за РПВН: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.66-75).

16 серпня 2012 року ліквідатором банкрута фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ОСОБА_7 проведено аукціон з реалізації належного ОСОБА_4 майна, в тому числі й майна, що було предметом іпотеки на підставі Іпотечного договору №3268 від 27 жовтня 2005 року щодо нежитлової будівлі-бару, загальною площею 131,5 кв.м, номер за РПВН: АДРЕСА_3 .

Постановою Вищого господарського суду України від 25 грудня 2012 року в справі №21/17-5170-2011 касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задоволено, постанову господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14 червня 2012 року в справі №21/17-5170-2011 скасовано; провадження в справі №21/17-5170-2011 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 припинено; розподілені судові витрати (т.1 а.с.76-78).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28 лютого 2013 року в справі №21/17-5170-2011 скасовано заходи забезпечення, вжиті на підставі ухвали господарського суду від 21 червня 2012 року в справі №21/17-5170-2011, зокрема, про обтяження: заборону на нерухоме майно, зареєстровану 27 жовтня 2005 року за №2541226 на підставі Іпотечного договору №3268 від 27 жовтня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі заборон за №397, щодо нежитлової будівлі-бару, загальною площею 131,5 кв.м, номер за РПВН: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.79-84).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове офісне приміщення за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,2 кв.м було зареєстровано 10 вересня 2012 року на праві приватної власності (частка 1/1) ТОВ «Еквенто» (реєстраційний номер майна: 12378672) на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 16 серпня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2162 (т.2 а.с.198зв.,т.3 а.с.101).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Еквенто» здійснено реконструкцію офісу, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , з розділом на два самостійні без зміни геометричних розмірів (т.2 а.с.169).

Згідно Довідки з Адресного реєстру міста Одеси від 1 липня 2013 року №350665/1, наданої на замовлення ТОВ «Еквенто», за нежитловим приміщенням зарезервовано адресу об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_2 . Згідно технічного паспорта, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» у жовтні 2013 року, нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 має загальну площу 126,3 кв.м (т.2 а.с.172, 174-177).

Згідно Довідки з Адресного реєстру міста Одеси від 1 липня 2013 року №352521/1, наданої на замовлення ТОВ «Еквенто», за нежитловим приміщенням зарезервовано адресу об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_4 . Згідно технічного паспорта, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» у жовтні 2013 року, нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 має загальну площу 78,9 кв.м (т.2 а.с.173, 178-181).

Згідно Договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) дарувальником ОСОБА_3 передано у власність обдарованій ОСОБА_1 майно, яке складається з нежитлового приміщення, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 , загальною площею 126,3 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. 7 липня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за №3342. Право власності ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано на праві приватної власності (частка 1/1) 7 липня 2014 року , номер запису про право власності: 6244461, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер об`єкта в РПВН: 12378672. Нерухоме майно, що відчужено, належало ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. 16 грудня 2013 року за реєстровим номером 7768 (право власності на нерухоме майно було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Сімоновою О.Ю. 16 грудня 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 3871299) (т.2 а.с.119-120, 121, т.3 а.с.103-104).

Згідно Договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. 10 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №316, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в іпотеку нежитлове приміщення, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 , загальною площею 126,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер об`єкта в РПВН: 12378672) (т.2 а.с.199).

Позов АТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки подано до суду 11 червня 2015 року (т.1 а.с.2-8).

До позову додано розрахунок за Кредитним договором №61 МКФ 0) від 27 жовтня 2005 року, згідно якого заборгованість станом на 8 липня 2014 року визначена рівною 150712,70 доларів США, з них заборгованість за кредитом в сумі 76616,77 доларів США, заборгованість за процентами в сумі 73855,57 доларів США, комісія 0,00 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 111,32 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 129,04 доларів США, всього заборгованість да кредитом та процентами 150472,34 доларів США, з пені 240,36 доларів США (т.1 а.с.24-35).

На підставі поданих учасниками справи доказів встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року, виконання за яким забезпечено в тому числі й укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 посвідченим нотаріально 27 жовтня 2005 року Іпотечним договором про передачу в іпотеку належного ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого 27 жовтня 2005 року договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі магазину-бару загальною площею 131,5 кв.м, розташованої за адресом: АДРЕСА_1 .

Рішенням у господарській справі ФОП ОСОБА_4 визнаний банкрутом, в порядку ліквідаційної процедури майно банкрута реалізовано ліквідатором на аукціоні, набувачем, зокрема, нежитлового офісного приміщення загальною площею 128,2 кв.м за адресом: АДРЕСА_1 стало ТОВ «Еквенто», інформацію про товариство як приватного власника нерухомого майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 16 серпня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2162.

ТОВ «Еквенто» здійснено реконструкцію нежитлового офісного приміщення загальною площею 128,2 за адресом: АДРЕСА_1 , в результаті якої утворилося два окремі об`єкти нерухомого майна:

нежитлове приміщення, загальною площею 126,3 кв.м, зареєстроване за адресом: АДРЕСА_2 .

нежитлове приміщення, загальною площею 78,9 кв.м, зареєстроване за адресом: АДРЕСА_4 .

Позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» після уточнення заявлено про звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення, загальною площею 126,3 кв.м, зареєстроване за адресом: АДРЕСА_2 , щодо іншого приміщення вимоги як такі відсутні.

Нежитлове приміщення, загальною площею 126,3 кв.м, зареєстроване за адресом: АДРЕСА_2 , на підставі нотаріально посвідченого 16 грудня 2013 року договору купівлі-продажу набуто у приватну власність ОСОБА_3 , від якої на підставі нотаріально посвідченого 7 липня 2014 року договору дарування приміщення перейшло у приватну власність ОСОБА_1 , яка на підставі нотаріально посвідченого 10 лютого 2017 року договору іпотеки передала приміщення в іпотеку ОСОБА_2 .

Отже, на час подання 11 червня 2015 року АТ «УкрСиббанк» до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 . Іпотечного договору від 27 жовтня 2005 року, переданий в іпотеку об`єкт нерухомого майна змінився у площі з 131,5 кв.м до 128,2 кв.м за час перебування ще у власності ОСОБА_4 , в подальшому з аукціону ліквідатором банкрута проданий ТОВ «Еквенто» як об`єкт площею 128,2 кв.м, розташований за адресом: АДРЕСА_1 . ТОВ «Еквенто» здійснив реконструкцію набутого майна і станом на 2013 рік з об`єкту, що колись був предметом іпотеки, стало два самостійні об`єкти загальною площею 126,3 кв.м та 78,9 кв.м відповідно, які були зареєстровані за іншою адресою, як то АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , тобто адресою відмінною від адреси предмета іпотеки.

Дійсно, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що об`єкт нерухомого майна площею 128,2 кв.м за адресом: АДРЕСА_1 , набутий ТОВ «Еквенто», мав реєстраційний номер майна 12378672; що об`єкт нерухомого майна площею 126,3 кв.м за адресом: АДРЕСА_2 , набутий ОСОБА_3 , а потому ОСОБА_1 , має реєстраційний номер майна 12378672.

На час подання 11 червня 2015 року АТ «УкрСиббанк» до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, рівно як і на час уточнення в ході розгляду справи позовних вимог, за змістом яких змінилось коло відповідачів у справі і найменування об`єкту, на який позивач просив звернути стягнення, власником об`єкту нерухомого майна нежитлового приміщення, загальною площею 126,3 кв.м, зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_2 , була та є ОСОБА_1 .

Тобто, достовірно знаючи на час звернення до суду з позовом про те, що предмет іпотеки як нерухоме майно боржника банкрута було реалізовано в порядку ліквідаційної процедури ще до того як суд касаційної інстанції скасував судові рішення у господарській справі про банкрутство боржника ОСОБА_4 , позивач АТ «УкрСиббанк» не додав до позову інформацію з Реєстру щодо власника спірного нерухомого майна.

АТ «УкрСиббанк» виходить з того, що зміна площі предмету іпотеки та зміна поштової адреси не призводить до припинення іпотеки, а майно залишається предметом іпотеки банку, який має законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки (відповідно до технічних характеристик, які фактично існують за даними Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень).

АТ «УкрСиббанк» вважає нікчемним (недійсним в силу вимог закону) договір відчуження нерухомого майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з тих підстав, що банк не надавав згоди на відчуження майна відповідно до положень статей 9, 12 Закону України «Про іпотеку». Також вважає нікчемним (недійсним в силу вимог закону) договір іпотеки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з тих підстав, що банк не надавав згоди ОСОБА_1 на передачу майна в іпотеку, що ОСОБА_1 не набула права власності на майно (з урахуванням статті 5 Закону України «Про іпотеку» вона не могла передати майно в іпотеку, оскільки не була його власником).

При цьому АТ «УкрСиббанк» не надає правової оцінки ні договору, на підставі якого ТОВ «Еквенто» набув право власності на нерухоме майно, ні правочину, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на нерухоме майно. Дане вказує на те, що АТ «УкрСиббанк» виходить з того, що право власності на предмет іпотеки перейшло від ОСОБА_4 до ТОВ «Еквенто», та від ТОВ «Еквенто» до ОСОБА_3 , що ці особи почергово набули статусу іпотекодавця, тому банк має право на підставі Закону України «Про іпотеку» на звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому розглядає ОСОБА_3 як останнього іпотекодавця.

Суд не погоджується з даним правовим обґрунтуванням вимог з огляду на наступне. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Право застави припиняється у разі, зокрема, реалізації предмета застави (п.4 ч.1 ст.593 ЦК України).

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом (аб.2 ч.1 ст.593 ЦК України).

Іпотека припиняється у разі, зокрема, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону (аб.3 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку»).

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (ч.1 ст.23 Закону України «Про іпотеку»).

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч.2 ст.23 Закону України «Про іпотеку»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимог за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду (ч.4 ст.33 Закону України «Про іпотеку»).

Реалізація предмета іпотеки за рішенням суду врегульована статтею 39 Закону України «Про іпотеку».

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-ХП зі змінами та доповненнями (далі Закон №2343-ХП) (втратив чинність від 21 жовтня 2019 року на підставі Закону №2597-УШ від 18 жовтня 2018 року) регулював, зокрема, продаж майна банкрута в ході ліквідаційної процедури.

Так, Законом №2343-ХП було визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника; накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається (ч.1 ст.38); усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси (ч.1 ст.42); після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі; вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною (ч.1 ст.44); ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону (ч.2 ст.44); спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціону, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство (ч.8 ст.44); кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею (ст.45).

Законом №2343-ХП у Розділі ІУ «Продаж майна в провадженні у справі про банкрутство» було визначено, що продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів (ч.1 ст.49); продажу підлягають всі види майна боржника, призначеного для здійснення господарської діяльності, за винятком прав і обов`язків, які не можуть бути передані іншим особам (ч.2 ст.49); продаж майна на аукціоні оформлюється договором купівлі-продажу, який укладається власником майна чи замовником з переможцем торгів (ч.1 ст.50); укладений на аукціоні договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.50);

Закон №2343-ХП був чинним на час введення 14 лютого 2012 року ліквідаційної процедури фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 у справі №21/17-5170-2011, ліквідаційна процедура проведена з дотриманням вимог цього Закону, продаж майна на аукціоні оформлено нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу майна з переможцем торгів ТОВ «Еквенто», зокрема, щодо нерухомого майна, за адресом: АДРЕСА_1 . Посвідчений 16 серпня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрований в реєстрі за №2162 договір купівлі-продажу нерухомого майна недійсним не визнаний.

За загальним правилом продаж предмета застави (іпотеки) припиняє заставу (іпотеку) відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 593 ЦК України, Законом №2343-ХП не передбачено інших наслідків щодо продажу предмета застави (іпотеки) у ліквідаційній процедурі у провадженні у справі про банкрутство. Отже, у випадку продажу предмету застави (іпотеки) відповідно до законодавства про банкрутство застосовуються загальні наслідки припинення застави (іпотеки) згідно з пунктом 3 частини 1 статті 593 ЦК України.

Питання наслідків скасування рішення суду про визнання боржника банкрутом вирішено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі №922/2416/17, де, зокрема, зазначено наступне.

«7.7 Право іпотеки припиняється у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, крім випадків придбання предмета іпотеки з порушенням установленого порядку реалізації недобросовісним набувачем.

7.11 …виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відновленого реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню.

7.13 Якщо ж іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах, ані на чинність іпотеки».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20) для забезпечення єдності судової практики відступила шляхом конкретизації від висновків, викладених раніше.

«7.22 Означена конкретизація висновків полягає у такому:

скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтвердити недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема, договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладається на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17, провадження №12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження».

До вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №922/2416/17 існувала неоднакова судова практика у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізованого в межах ліквідаційної процедури, яка пояснювалась конкуренцією норм Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Суд вважає, що більш обґрунтованим є те, що в разі реалізації майна в межах ліквідаційної процедури, застосуванню все ж мав підлягати діючий на час здійснення ліквідаційної процедури Закон №2343-ХП, де містилося положення, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.

Слушним є обґрунтуванням правників, які схвально прийняли вказану постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №922/2416/17, за змістом якого уявляється справедливим, що права останнього набувача майна, як слабшої сторони у правовідносинах, мають бути захищені належним чином, що хоча законодавчо не визначена така підстава припинення іпотеки, як реалізація майна в ліквідаційній процедурі, наведений недолік має бути виправлений із застосуванням інших правових механізмів. Правова позиція не лише захищає права слабшої сторони в правовідносинах, а й враховує справедливість як загальну засаду цивільного законодавства, а також правові механізми захисту прав добросовісного набувача. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в ситуаціях, коли йдеться про позбавлення права власності добросовісного набувача через помилку державного органу (ризик помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються).

Підсумовуючи викладе, суд за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки виходить з того, що нерухоме майно, що складало предмет іпотеки, було реалізовано на аукціоні в процесі проведеної на підставі судового рішення ліквідаційної процедури банкрута ФОП ОСОБА_4 . Набувач майна ТОВ «Еквенто» був переможцем торгів; послідуючі набувачі майна, що частково змінилося у своїх технічних характеристиках та місцезнаходженні, ОСОБА_3 , а потому і ОСОБА_1 стали такими на підставі нотаріально посвідчених правочинів, що недійсними не визнані. Обтяження з майна були зняті в межах ліквідаційної процедури, що відповідало положенням діючого на той час Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Судове рішення у справі про банкрутство скасовано вже після реалізації спірного майна на аукціоні. Недобросовісності набувачів майна як то ТОВ «Еквенто», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не встановлено. Право іпотеки у зв`язку з реалізацією майна припинилося. На ОСОБА_8 чи ОСОБА_1 положення Закону України «Про іпотеку» не поширюються.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні вимог АТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законною, справедливою та такою, ґрунтується на засадах верховенства права.

Правові підстави для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на обставини справи та викладений у постанові від 15 червня 2021 року в справі №922/2416/17 правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо реалізації предмета іпотеки у процедурі банкрутства та скасування рішення суду про визнання боржника банкрутом відсутні.

Щодо вимог АТ «УкрСиббанк» в частині стягнення з ОСОБА_4 процентів, то суд першої інстанції з цим також визначився правильно.

Кредитний договір №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року укладено на строк кредитування до 27 жовтня 2015 року. Звернувшись до суду з позовом про стягнення з позичальника ОСОБА_4 та поручителів заборгованості за Кредитним договором №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року та отримавши на свою користь рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2011 року в справі №1512/2-1160/11, АТ «УкрСиббанк» тим самим реалізував передбачене частиною 2 статті 1050 ЦК України та умовами кредитного договору право дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання судом не заперечується. Однак, надане АТ «УкрСиббанк» обґрунтування вимог в цій частині та проведений розрахунок процентів в сумі 10481,58 доларів США за період з 16 лютого 2011 року по 8 липня 2014 року не узгоджується з положеннями даної статті. Фактично АТ «УкрСиббанк» продовжив надалі, починаючи з 16 лютого 2011 року (судовим рішенням в справі №№1512/2-1160/11 достроково заборгованість стягнуто станом на 15 лютого 2011 року) нараховувати передбачені Кредитним договором №61 МК Ф 0) від 27 жовтня 2005 року проценти за користування кредитом, до того ж за визначеною договором процентною ставкою за користування кредитом.

У постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України; надалі права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, у АТ «УкрСиббанк» припинилося право нараховувати передбачені Кредитним договором №61МКФ від 27 жовтня 2005 року проценти після звернення у 2011 році до суду про дострокове стягнення кредиту.

Доводи апеляційної скарги з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, не узгоджуються. У разі припинення дії кредитного договору відсутні підстави для нарахування за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування коштами, процентів, в даному випадку, передбачених відповідним пунктом Кредитного договору №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року, що припинив дію достроковим стягненням кредиту.

АТ «УкрСиббанк» не позбавлений права захисту своїх інтересів на своєчасне виконання грошового зобов`язання зверненням до суду в порядку статті 625 ЦК України. Проте у даній справі, банк хоч і послався на вказану норму матеріального права, проте проценти розрахував не із розрахунку 3% річних від простроченої суми, а із розрахунку розміру процентів, вказаних у пункті 1.3 Кредитному договорі безпідставно при цьому вважаючи, що положення кредитного договору слід розглядати як передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України положення «якщо інший розмір процентів не встановлений договором».

Кредитний договір №61 МК Ф від 27 жовтня 2005 року не містить положень з посиланням на статтю 625 ЦК України, тобто не містить положень про узгоджену сторонами договору відповідальність (розмір процентів від простроченої суми) за порушення грошового зобов`язання, передбачену статтею 625 ЦК України. Тлумачити положення кредитного договору де вказано, що «позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування кредитом» як «встановлення договором іншого розміру процентів» при застосуванні частини 2 статті 625 ЦК України, безпідставно.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Правові підстави для ухвалення нового рішення про задоволення вимог відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімонової Ольги Юріївни про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості по процентам залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 жовтня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова