Справа № 465/2455/19 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/811/2174/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Іванової О.О..,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.186 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Заявлений ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду та роз`яснено потерпілому право звернення із позовом у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , 14 вересня 2012 року близько 00 год. 30 хв. маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, знаходячись біля приміщення піцерії «РедСітіНайт», що на вулиці Кн.Ольги, 106 у м. Львові, шляхом ривка викрав з рук ОСОБА_3 гаманець вартістю 600 грн., в якому знаходились гроші у сумі 500 доларів США (5 купюр номіналом по 100), що в еквіваленті за курсом НБУ (станом на 25 квітня 2019 року 26.59 гривень за 1 долар США) становить 13295 гривень, 25 гривень.

Станом на 25 квітня 2019 року загальна сума матеріального збитку становить 13920 грн.

Крім цього зазначив, що злочином йому було завдано значної моральної шкоди.

Внаслідок вчинення щодо нього злочинних дій, він переживає душевні страждання, оскільки втратив заощадження що збирав впродовж тривалого часу.

Це заподіяло важкого психологічного удару, він досі не може змиритися з тим, що став жертвою злочинних дій, відтак не може сконцентруватися на роботі, у нього постійний стан тривоги.

Зазначав, що він, втратив звичний режим життя, у нього часті випадки безсоння, неспокою, страху, що зазначене може повторитися.

Крім цього, ніяк не може перестати думати про те, що незаконно заволоділи його гаманцем, який на день народження подарувала мама та рідна сестра.

Злочин був вчинений зухвало та відкрито, змушений відмовлятись від багатьох речей.

Більше семи років пройшло з даної події, ОСОБА_1 жодного разу не покаявся у вчиненному, не попросив вибачення не намагався повернути викрадене, а навпаки весь цей період вів себе зухвало, всіляко намагався затягувати розгляд справи.

У зв`язку з злочинними діями відповідача йому було заподіяно значної моральної шкоди, змінився його сталий ритм життя, перебував у постійній тривозі що втратив свої речі та заощадження.

Думки про останні події тримали його в постійній напрузі, не міг спокійно продовжувати своє життя, що спричинило погіршення здоров`я.

Моральну шкоду оцінював у 100 000 грн.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду завдану злочином у розмірі 13920 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. а також 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , матеріальну шкоду у розмірі 13 920 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що факт вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, підтверджено ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року.

Звертає увагу на те, що жодних обставин справи цією ухвалою суду встановлено не було.

Зазначає, що судом під час розгляду справи №465/5131/13-к не встановлено ні події злочину, ні наявності в діях підсудного ознак будь-якого складу злочину, також підсудний не визнав своєї вини.

Стверджує, що протиправність поведінки відповідача не доведена належними і допустимими доказами, розмір шкоди не доведено.

Посилається також на те, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди або втрат немайнового характеру.

Також не погоджується із стягненням відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки відповідачем не отримано жодних доказів понесення позивачем вказаних витрат.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до обвинувального акту від 17 травня 2013 року ОСОБА_1 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 14 вересня 2012 року близько 00 год. 30 хв. маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, знаходячись біля приміщення пі церії «РедСітіНайт», що на вул.Кн.Ольги, 106 у м.Львові, шляхом ривка відкрито викрав з рук ОСОБА_3 його гаманець вартістю 600 грн., в якому знаходились гроші у сумі 500 доларів США, 25 гривень та дисконтні картки ТЦ «Арсен», «Метро».

Згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1 ст.186 КК України закрито із звільненням останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Підставою для прийняття вказаної ухвали стало те, що захисник обвинуваченого ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків, протягом яких особу може бути притягнуто до відповідальності.

Клопотання мотивоване тим, що згідно чинного законодавства, інкриміноване обвинуваченому діяння є злочином середньої тяжкості, з дня вчинення якого пройшов строк, протягом якого особу може бути притягнуто до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_1 не заперечив проти закриття кримінального провадження. Дана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили.

Зі змісту ч.3 ст.285 КПК України вбачається, що обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

З узагальнення судової практики Верховного суду України від 20 лютого 2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ» вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбачене ч.1 ст.186 КК України підтверджене ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підтвердження вартості гаманця в сумі 600 грн., знаходження в ньому 25 грн. та 500 доларів США позивачем надано обвинувальний акт від 17 травня 2013 року, натомість відповідачем не подано жодного доказу на спростування вартості гаманця та знаходження в ньому грошових коштів.

Крім цього, розмір заподіяної шкоди в сумі 500 доларів США підтверджений показами позивача, що був допитаний в якості свідка, ОСОБА_3 , показами свідка ОСОБА_5 , який був очевидцем події та якому ОСОБА_3 в цей день мав позичити 500 доларів США.

Щодо показів свідка ОСОБА_6 , про те, що її син не викрадав коштів в ОСОБА_3 , то суд першої інстанції правильно оцінив їх критично, оскільки даний свідок не був безпосереднім очевидцем вказаної події, а те що в подальшому вона не бачила коштів в свого сина, не може з достатньою переконливістю свідчити, що він їх не викрадав.

Отже зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13 920 грн. є підставними та підлягають до задоволення.

З приводу заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зі змісту ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України вбачається, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» зазначено, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди яка полягала в заподіянні важкого психологічного удару, неможливості сконцентруватись на роботі, постійний стан тривоги, безсоння, неспокою, страху, погіршення здоров`я, відмови від багатьох речей. Про дані обставини позивач ОСОБА_3 не вказував і будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка.

Разом з тим, враховуючи те, що судом встановлено факт неправомірних дій відносно нього з боку ОСОБА_1 та відшкодування в його користь заподіяної матеріальної шкоди, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, яка полягала у витрачанні свого особистого часу для звернення і відвідування органів досудового розслідування та суду для захисту своїх прав та могло позначитись на звичному ритмі життя позивача що призвело до моральних страждань.

Враховуючи характер та тривалість страждань, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

З приводу розподілу судових витрат між сторонами, то суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачем, як на підставу понесених ним витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, подано до суду договір № 194 від 24 квітня 2019 року про надання правової допомоги, акт виконаних робіт згідно договору №194 від 24 квітня 2019 року та квитанцію №137 від 24 квітня 2019 року про оплату ОСОБА_3 коштів в сумі 5000 грн.

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку, що витрати позивача на правничу допомогу слід покласти на відповідача в розмірі зазначеному позивачем.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 подав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати в апеляційній інстанції, зокрема витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

ОСОБА_3 подав акт наданих послуг до Договору про надання правової допомоги та квитанцію № 366 від 27 серпня 2021 року на підтвердження здійснення оплати у розмірі 3000 грн. за надані послуги.

Зважаючи на те, що витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, з ОСОБА_1 належить стягнути 3000 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на користь ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3000 гривень витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.