Справа № 521/1187/20
Провадження № 2/521/191/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Леонова О.С.,

за участю секретаря судового засідання - Філозофенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та стягнення надмірно сплачених аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У січні 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеса звернувся представник ОСОБА_1 , адвокат Шульга Ю.І. (що діє на підставі ордеру серії ОД №522203) з вказаним позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд звільнити від сплати заборгованості за аліментами та стягнути надмірно сплачені аліменти.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року у справі 522/25560/16-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 26.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За виконавчим листом у справі № 522/25560/16-ц Другим Суворовським ВДВС м. Одеси було відкрито виконавче провадження № 56383174

23.07.2018 року позивачем було сплачено на рахунок Другого Суворовського ВДВС м. Одеси 52 000,00 гривень з призначенням платежу: стягнення згідно постанови ВП № 56383174, що підтверджується квитанцією № СВ00605392 від 23.07.2018 року. В результаті здійснення зазначеного платежу станом на 31.07.2018 року за вказаним виконавчим листом виникла переплата у розмірі 25000,00 гри., що було встановлено Державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС м. Одеси Шишкою Т.С., що підтверджується змістом Постанови про зняття арешту з коштів.

У жовтні 2018 р. син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виявив бажання проживати разом з батьком, мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не заперечувала проти переїзду сина до батька, спору щодо місця проживання дитини між сторонами не було. ОСОБА_3 почав проживати з батьком у будинку на території Маринівської сільської ради в АДРЕСА_1 . За заявою батька ОСОБА_3 був зарахований до 10 класу Маринівської ЗОШ І-ІІІ ступенів та на даний момент навчається у 11 класі даної школи.

У грудні 2019 року відповідач звернулася до Другого Суворовського ВДВС м. Одеси з заявою про відкриття виконавчого провадження, стягнення аліментів та здійснення перерахунку аліментів з 07.03.2019 р. В результаті чого було відкрито виконавче провадження № 60801889 в рамках якого Старшим державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС м. Одеси Дойчевою В.Ю. здійснено розрахунок заборгованості, відповідно до якого встановлено заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 за період з 07.03.2019 р. по листопад 2019 р. включно у загальному розмірі 35 096,77 грн.

Відповідач звернувся за стягненням аліментів за період у який син проживав разом з батьком і перебував на його утриманні. В результаті чого у позивача виникла заборгованість зі сплатив аліментів, яку він не повинен сплачувати через те що у зазначений період забезпечував сина, який проживав з ним.

Крім того, як зазначалося вище, станом на 31.07.2018 р. за виконавчим листом № 522/25560/16-ц виникла переплата у розмірі 25000,00 грн., що було встановлено державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС м. Одеси Шишкою Т.С. Враховуючи, що син з листопада 2018 р. вже проживав з позивачем, за рахунок зазначеної переплати погашено аліменти за період: серпень, вересень, жовтень 2018 р. - 3 місяці. З розрахунку щомісячної суми аліментів 4000,00 грн. виходить: 4000,00 X 3 = 12 000,00 грн.

Таким чином, переплата аліментів, складає різницю:

25 000,00 - 12 000,00 = 13 000,00 грн., яку позивач просить стягнути, як надмірно сплачені аліменти.

Враховуючи, що ОСОБА_3 постійно проживав з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , у період листопада 2018 р. до кінця листопада 2019 року та перебував на його утриманні, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, позивач має право на звільнення від заборгованості по аліментам за вказаний період та стягнення переплачених сум аліментів.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 05.02.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

25.05.2020 року до суду подано клопотання представника позивача про розгляд справи без участі позивача у зв`язку з погіршенням епідеміологічної ситуації в державі (вх. № ЕП- 7660).

07.07.2020 року до суду подано клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з поверненням виконавчого листа без виконання за заявою стягувача, відповідач зазначила що спору з позивачем про наявність боргу за аліментами не має (вх. № ЕП- 10403).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2020 року задоволено заяву представника позивача та витребувано з Другого Суворовського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65102, м. Одеса, вул. І Сортувальна, 36 г, ) належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №60801889 та № 56383174 з примусового виконання виконавчого листа №522/25560/16-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2020 року підготовче провадження по цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Сторони та їх представники до суду не з`явились повідомлялись про розгляд справи.

25.05.2021 року представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та самого позивача, у якій також представник позивача зазначив, що у разі виникнення обставин передбачених ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засіданні не з`явився, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. 08.010.2021 року ОСОБА_2 подала через засоби електронної пошти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

03.11.2005 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 03.11.2005 р., виданим Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

19.07.2017 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 4000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 26.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.07.2018 року постановою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лічмана В.Л. було залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року - залишено без змін.

Другим Суворовським ВДВС м. Одеси було відкрито виконавче провадження № 56383174 pfа виконавчим листом у справі № 522/25560/16-ц

23.07.2018 р. ОСОБА_1 було сплачено на рахунок Другого Суворовського ВДВС м. Одеси 52 000,00 гривень з призначенням платежу: стягнення згідно постанови ВП № 56383174, що підтверджується квитанцією № СВ00605392 від 23.07.2018 р. (а.с. 9).

Постановою Другого Суворовського ВДВС м. Одеси про зняття арешту з коштів у ВП №56383174, було знято арешт з грошових коштів. Під час виненесення постанови державним виконавцем Шишкою Т.С. встановлено, що згідно з розрахунку від 30.07.2018 року заборгованість по сплаті боржником аліментів станом на 31.07.2018 року відсутня. Переплата становить 25000 грн. (а.с. 8).

Позивач стверджує, що у жовтні 2018 р. син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виявив бажання проживати разом з батьком. Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не заперечувала проти переїзду сина до батька, спору щодо місця проживання дитини між сторонами не було. ОСОБА_3 почав проживати з батьком у будинку на території Маринівської сільської ради в АДРЕСА_1 . За заявою батька ОСОБА_3 був зарахований до 10 класу Маринівської ЗОШ І-ІІІ ступенів (наказ № 279 від 03.12.2018 р.) та продовжив навчання

З довідки Виконавчого комітету Маринівської сільської ради від 15.01.2020 р. № 26/02-18 вбачається, що ОСОБА_1 не зареєстрований але фактично постійно проживає на території Маринівської сільської ради в АДРЕСА_1 . (а.с. 10).

Довідкою Маринівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 14 від 15.01.2020 р. підтверджується, що за заявою батька ОСОБА_3 був зарахований до 10 класу Маринівської ЗОШ І-ІІІ ступенів (наказ № 279 від 03.12.2018 р.) і є учнем 11 класу даної школи до 25.11.2019 р. Вихованням дитини займався батько до 25.11.2019 р., оскільки син проживав разом з ним і проблем з відвідуванням школи на навчанням не виникало (а.с. 11).

З Акту про встановлення фактичного місця проживання від 15.01.2020 р. вбачається, що за свідченнями власниці будинку ОСОБА_4 , сусідів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 проживали разом у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та син ОСОБА_1 проживав у вказаному будинку постійно у період з листопада 2018 р. до кінця листопада 2019 року (а.с. 12).

04.12.2019 р. ОСОБА_2 звернулася до Другого Суворовського ВДВС м. Одеси з заявою про відкриття виконавчого провадження, стягнення аліментів.

09.12.2019 року Старшим державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС м. Одеси Дойчевою В.Ю. відкрито виконавче провадження № 60801889.

10.12.2019 року ОСОБА_2 звернулася до Другого Суворовського ВДВС м. Одеси з заявою про перерахунок боргу за аліментами з 07.03.2019 року, в рамках якого Старшим державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС м. Одеси Дойчевою В.Ю. здійснено розрахунок заборгованості (надається копія, оригінал у позивача), відповідно до якого встановлено заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 за період з 07.03.2019 по листопад 2019 р. включно у загальному розмірі 35 096,77 грн.

22.01.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Другого Суворовського ВДВС м. Одеси з заявою в якій просила не нараховувати борг за аліментами до 31.10.2019 року. Так як визнано, що боргу у ОСОБА_1 не малось. Претензій не має. Просила повернути йому грошові кошти за період, що передує вказаній даті. Зазначила, що початок стягнення аліментів слід рахувати з листопада 2019 року.

05.02.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Другого Суворовського ВДВС м. Одеси з заявою в якій просила повернути виконавчий лист та закрити провадження припинити стягнення з боржника ОСОБА_1 .

Крім того, 05.02.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Другого Суворовського ВДВС м. Одеси з заявою в якій просила не проводить стягнення з ОСОБА_1 за листопад 2019 року по січень 2020 року, у звязку з мирним вирішенням. Просила закрити провадження.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.02.2020 року виконавчий лист № 522/25560/16 виданий 18.09.2017 року Примоврським районим судом м. Одеси було повернено стягувачу ОСОБА_2 . Під час виненесення постанови державним виконавцем Дойчевою В.Ю. встановлено, що станом на 05.02.2020 року за ОСОБА_1 борг відсутній.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № № 592/2683/17.

Обґрунтовуючи підстави позову в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 35 096,77 гривень ОСОБА_1 посилається на те, що зазначена заборгованість по аліментам - це різниця між фактично сплаченими аліментами боржником та тими, що у період листопада 2018 р. до кінця листопада 2019 року син перебував на його утриманні, тобто позивач має право на звільнення від заборгованості по аліментам за вказаний період та стягнення переплачених сум аліментів.

При цьому, в матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_2 від 22.01.2020 року вх.4958/17-37 та від 22.01.2020 року вх.4959/17-37 в яких стягувач ОСОБА_2 звернулася до Другого Суворовського ВДВС м. Одеси з проханням не нараховувати борг за аліментами до 31.10.2019 року. Так як визнає, що боргу у ОСОБА_1 не малось. Претензій не має. Просила повернути йому грошові кошти за період, що передує вказаній даті. Зазначила, що початок стягнення аліментів слід рахувати з листопада 2019 року.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення надмірно сплачених аліментів, суд зазначає наступне.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Положеннями статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути і тоді майно, коли підставі, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

При цьому, ст. 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідачем за позовом ОСОБА_1 визначено ОСОБА_2 , яка у спорі щодо стягнення переплати аліментів, які є власністю дитини не є належним відповідачем у справі.

Клопотання від позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення до участі у справі співвідповідача у порядку, передбаченому ст. 51 ЦПК України подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позов щодо стягнення переплати аліментів пред`явлено до неналежного відповідача, клопотання від позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення до участі у справі співвідповідача у порядку, передбаченому ст. 51 ЦПК України подано не було, правових підстав для задоволення позову немає.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_3 ) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та стягнення надмірно сплачених аліментів задовольнити - частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , за період з 01.11.2018 року до 30 листопада 2019 року в розмірі 35096,77 грн. нарахованої за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року у справі 522/25560/16-ц.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 08.10.2021 року.

Суддя О.С. Леонов

08.10.21