Номер провадження: 22-ц/813/2093/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «АТ Таксомбанк», в якому просила суд визнати недійсним Заяву-договір № 303/2308486-СКвід 01.03.2016 року з додатком № 1 (а.с 1-37).

07 липня 2020 року рішенням Приморського районного суд м. Одеси (головуючий-суддя Шенцева О.П.) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання договору недійсним - відмовлено (а.с 104-107).

14 серпня 2020 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року. Апелянта не погоджується з вказаним рішенням, вважає його необ`єктивним необґрунтованим та винесеним із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права. Апелянтка пояснює, що 01 березня 2016 року між нею та ПАТ «АТ Таксомбанк» було укладено договір № 303/2308486-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки з встановленням кредитного ліміту. Однак зазначає, що умови заяви-договору, щодо строку дії кредитного ліміту та його автоматичного пролонгування суперечить діючому законодавства, оскільки термін дії картки сплив 30.06.2018 року. Крім того, кредитний договір укладено без додержання вимог законодавства, а саме Постанови НБУ №49 від 08.06.2017 року, Постанови 168 НБУ, вимоги п. 3 ст. 12 ЗУ «Про споживчий кредит». Окрім зазначеного хоче добавити, що заперечення відповідача на позовну заяву є неприйнятними. У своїх запереченнях відповідач вдався до маніпуляції, намагаючись ввести суд в оману, заперечити підстави позовних вимог судовою практикою, посилаючись на судові рішення, які не мають преюдиційного значення при вирішенні даного спору. Апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року, постановити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

19.03.2021 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача, АТ «ТАСКОМБАНК» - Косатого Д.А., в якому представник відповідача зазначив, що позивач отримувала та розписувалася про ознайомлення з графіком погашення кредиту, із супутніми послугами Банку, зазначеними в Додатку 1 до Заяви-договору, а також ставила підпис про отримання всієї необхідної інформації щодо кредиту, що передбачено п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, на думку представника відповідача, твердження позивача про недоведеність банком їй інформації, що передбачена Законом України «Про захист прав споживачів» не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки позивач при підписанні вищезазначених документів усвідомлювала, як особа, яка володіє повною цивільною дієздатністю, всі наслідки укладання кредитного договору та додаткових угод до нього. З огляду на це, представник відповідача просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що, укладаючи заяву-договір, позивачу була надана повна та достовірна інформація про умови відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки зі встановленням кредитного ліміту. Даний факт, як зазначає суд першої інстанції, підтверджується підписом позивача в заяві-догові № 422588 на оформлення пакету послуг та приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та підключення до інтернет-банкінгу «ТАС24» від 01.03.2016 року (а.с. 16), Додатку № 1 до заяви-договору № 303/2308486-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (зі встановлення кредитного ліміту) від 01.03.2016 року (а.с. 17-18), заяви-договору на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки від 01.03.2016 року (а.с. 21).

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції та, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір № 303/2308489-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки зі встановленням кредитного ліміту з Додатком №1 до нього (а.с. 16).

З Додатку №1 до заяви-договору № 303/2308489-СК вбачається, що в даному додатку прописано умови надання та обслуговування кредитної лінії, а також наявні підписи позивача та представника ПАТ «ТАСКОМБАНК». Також Додаток №1 містить графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом (а.с. 17-18).

В матеріалах справи також наявна Заява на безготівкове перерахування коштів ОСОБА_1 від 01.03.2016 року, в якій остання просить зі свого рахунку № НОМЕР_1 , відкритому їй на підставі Заяви-Договору №303/2308486-СК від 01.03.2016 року, перерахувати кошти в сумі 50000 гривень. В призначенні платежу вказано: «Для зарахування на рах.№ НОМЕР_2 к.д. № НОМЕР_3 від 04.11.2013, ПІБ ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 » (а.с. 46).

Як вбачається з Меморіального ордеру №172 01.03.2016 року та Меморіального ордеру №51918096 від 01.03.2016 року, АТ «ТАСКОМБАНК» здійснив перерахунок коштів у розмірі 50000 грн, в призначенні платежу зазначено: «Для зарахування на рах.№ НОМЕР_2 к.д. № НОМЕР_3 від 04.11.2013, ПІБ ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 » (а.с. 47-48).

Вказані меморіальні ордери є первинними банківськими документами та свідчать про виконання банком умов кредитного договору.

Позивач як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, вказує, що умови заяви-договору, щодо строку дії кредитного ліміту та його автоматичного пролонгування суперечить діючому законодавства, оскільки термін дії картки сплив 30.06.2018 року. Крім того, кредитний договір укладено без додержання вимог законодавства, а саме Постанови НБУ №49 від 08.06.2017 року, Постанови 168 НБУ, вимоги п. 3 ст. 12 ЗУ «Про споживчий кредит» (а.с. 5, 119).

Відповідач зазначає, що позивач отримувала та розписувалася про ознайомлення з графіком про ознайомлення з графіком погашення кредиту, із супутніми послугами Банку, зазначеними в Додатку 1 до Заяви-договору, а також підпис про отримання всієї необхідної інформації щодо кредиту, що передбачено п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 135).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1, ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1-2, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг") до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Тобто, відповідно до вищезазначених положень позивач не була позбавлена можливості відмовитися від Договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте у вказаний строк вона від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору.

Апеляційний суд враховує, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили істотні умови договору, ОСОБА_1 особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 01 березня 2016 року недійсним.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 20 квітня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

08.04.2021 року м. Одеса