У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2021 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Шалагінової А.В., за участі секретаря судового засідання Попової С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, б. 107Б, подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторгова Андрія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника-юридичної особи,
ВСТАНОВИВ:
18.08.2021 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Авторгов Андрій Миколайович звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника товариства з обжерною відповідальністю «Інвестиційна будівельна компанія «Рассвет» Сабашука Петра Павловича, без вилучення паспортного документу.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2021 вказане подання передано на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.
20.10.2021 подання надійшло до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та за наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями передано в провадження судді Шалагінової А.В.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2021 подання призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Приватний виконавець Авторгов А.М. подання підтримав, про що подав суду відповідну заяву.
В порядку частини 4 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) подання розглядається без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.
Вивчивши подання та дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
Відповідно до ст.ст. 3, 4, 2527 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. 04.09.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62963035 та зобов`язано боржника протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Як випливає з відповіді Державної фіскальної служби, у боржника відкриті рахунки в АТ «Райффайзен Банк Аваль», АБ «УКРГАЗБАНК» та АКБ «Індустріалбанк».
04.09.2020 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.
Згідно з відповіддю МВС за боржником транспортні засоби не зареєстровані.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ти Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо майна, що належить боржникові відсутні.
14.12.2020 приватним виконавцем надіслано виклик боржникові (вих. № 1607) за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , та за місцем реєстрації керівника боржника, а саме: АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації з веб-сайту АТ «Укрпошта» листи не вручено.
17.03.2021 приватним виконавцем направлено виклик (вих. № 446) за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , та за місцем реєстрації керівника боржника ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_3 .
На виклик приватного виконавця керівник боржника не з`явився, про що складено акт приватного виконавця від 05.04.2021.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13.07.2021 повторно змінився керівник боржника з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 та 19.07.2021 змінилось місце реєстрації юридичної особи з АДРЕСА_1 , на АДРЕСА_4 .
05.08.2021 керівник боржника на виклик приватного виконавця не з`явився.
Отже, боржником було проігноровано вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження, а також чисельні виклики приватного виконавця.
З моменту відкриття виконавчого провадження 04.09.2020 і до 16.08.2021 приватним виконавцем було стягнуто з рахунків боржника суму коштів загальним розміром 407 096,89 грн.
Відтак заборгованість за виконавчим документом до теперішнього часу в повному обсязі не погашена, а боржник ухиляється від його виконання та не вживає заходів щодо сплати суми боргу, що як наслідок, призвело до вжиття відносно боржника вищевказаних заходів примусового виконання.
З метою забезпечення однакового та правильного застосування судами законодавства при розгляді справ про тимчасове обмеження прав громадян на виїзд України та надання роз`яснень щодо застосування законодавства під час розгляду справ зазначеної категорії Верховний Суд України в судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.01.2013 зазначив наступне.
Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного (приватного) виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону боржник зобов`язаний:
1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;
2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;
3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;
4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;
5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;
6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Наведені обставини свідчать про свідоме ухилення боржником (його керівником) від виконання судового рішення та по своїй суті є такими, що ускладнюють примусове виконання щодо стягнення заборгованості.
Станом на момент подачі вказаного подання відсутні докази того, що боржником (його керівником) вчинялися будь-які дії щодо погашення заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі. Також, відсутні докази наявності об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду. Боржник також відповідних доказів приватному виконавцеві не надавав.
Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону встановлено, що приватний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Таким чином, дії боржника, які відображаються, насамперед, у відсутності будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, у тому числі: невжиття жодних заходів щодо виконання рішень, а також ігнорування вимог виконавчого документа та вимог приватного виконавця, свідчать про факт ухилення від виконання зобов`язань.
До боржника доведено наявність рішення суду, яке підлягає виконанню, боржника попереджено про необхідність його виконання.
Однак, боржником рішення суду виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.
Відтак, саме ОСОБА_3 , як особа що здійснює керівництво поточною діяльністю підприємства (керівник), має нести відповідальність за ухилення від виконання боржником судового рішення.
За повідомленням Державної міграційної служби України від 30.04.2020 керівник боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 01.02.2008 органом видачі 2301 та другим діючим паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 27.03.2017 органом видачі 8089.
Пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
На виконання статті 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.
Частиною першою статті 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Згідно з вимогами частини другої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.
Відповідно до частини третьої статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.
Відтак, якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження») передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України «Про виконавче провадження».
Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
У своєму Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.
За таких підстав обмеження керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України є тією крайньою мірою, яка змусить останнього виконати свої зобов`язання по виконанню судового рішення.
Іншого дієвого механізму змусити боржника виконати рішення суду діюче законодавство не містить, а тому саме з метою виконання рішення суду суд вважає обґрунтованим застосування до керівника боржника-юридичної особи такої міри примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за межі України.
Обмеження боржника в праві виїзду за кордон не свідчить про порушення положення статті 33 Конституції України, статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, оскільки боржник під керуванням керівника ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення, що набрало законної сили.
Враховуючи викладене, керуючись статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», статтею 441 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторгова Андрія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника-юридичної особи задовольнити.
Роз`яснити керівнику боржника юридичної особи, що суд може скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника в порядку, визначеному ч.ч. 58 ст. 441 ЦПК України.
Ухвалу складено в повному обсязі 25 жовтня 2021 р.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Шалагінова