Справа № 405/8859/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 про скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування нерухомого майна та припинення права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 про скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування нерухомого майна, припинення права власності на квартиру. В обґрунтування позову вказав, що він являється племінником ОСОБА_5 , який 13.11.2009 року подарував йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, 29.04.2011 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. У грудні 2019 року позивач звернувся до державного реєстратора з метою проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, однак дізнався, що дана квартира належить відповідачу ОСОБА_4 . Як виявилося в подальшому 27.11.2019 року ОСОБА_3 як спадкоємець померлого ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру та 29.11.2019 року продала її ОСОБА_4 .

Вважає, що у позивача виникло право на спірну квартиру під час укладання договору дарування, оскільки він прийняв дарунок (квартиру), однак не зареєстрував своє право власності. Станом на час укладання договору дарування обов`язок державної реєстрації нерухомого майна був відсутній. Оскільки ОСОБА_5 на момент укладення шлюбу з ОСОБА_3 вже не був власником даної квартири, а тому дане нерухоме майно не входить до спільного майна подружжя та не могло бути успадковано ОСОБА_3 . Відтак, відповідач ОСОБА_3 не була власником спірної квартири на момент її відчуження відповідачу ОСОБА_4 , а тому правочин щодо її відчуження є недійсним. Спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею, а тому повинна бути витребувана у добросовісного набувача ОСОБА_4 . За таких обставин просить: скасувати свідоцтво ОСОБА_3 про право на спадщину за законом від 27.11.2019 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 29.11.2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; витребувати від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 спірну квартиру; припинити право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.12.2019 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Ухвалою від 03.02.2020 року, постановленою за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про відвід судді, зазначену заяву для вирішення питання про відвід судді передано до канцеляції Ленінського районного суду м. Кіровограда для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід судді, та на час вирішення зазначеної заяви зупинено провадження у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2020 року у задоволенні заяви про відвід судді від участі у розгляді справи відмовлено.

Ухвалою суду від 06.03.2020 року заяву про самовідвід головуючої судді Шевченко І.М. у розгляді цивільної справи № 405/8859/19 (провадження № 2/405/1306/19) за вказаним позовом задоволено.

Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2020 року цивільну справу № 405/8859/19 (провадження № 2/405/1306/19) розподілено судді Драному В.В.

Ухвалою суду від 16.03.2020 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 21.10.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті та зобов`язано надати (витребувати) у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири від 29.11.2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до якого, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

28.12.2019 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, вказала, що позивач є двоюрідним племінником померлого ОСОБА_5 , а договір дарування від 13.11.2019 року є підробленим та просила у задоволенні позову відмовити.

02.01.2020 року відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 09.02.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві просила позов задовольнити. 02.09.2021 року представник позивача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та розгляд справи провести без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 30.11.2020 року подала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову та розгляд справи провести без її участі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав.

Представник третьої особи 29.01.2020 року подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 13.11.2009 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Челядою Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 162, згідно якого ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Як вбаачається з п. 2 цього договору право власності на дану квартиру було зареєстровано в ОКП «Кіровоградське ООБТІ» за ОСОБА_5 .

Згідно п. 5 цього договору дарувальник стверджує, що дарунок передано обдаровуваному до підписання цього договору шляхом передавання йому комплектів ключів від квартири.

Відповідно до п. 8 цього договору особи, що його підписали підтверджують, що відповідно до ст. 722 ЦК України право власності на предмет договору виникає з моменту прийняття дарунку. При цьому, у відповідності до ст. 210 ЦК України цей договір підлягає державній реєстрації.

29.04.2011 року ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Постановою Верховного Суду від 06.03.2018 року в справі № 1140/4895/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Хомутенко О.В., про визнання заповіту недійсним рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.07.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.09.2016 року скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено та визнано заповіт ОСОБА_5 на все своє майно, складений 20.02.2009 року на користь ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-241, недійсним (а.с. 134-138).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта та нерухомого майна та суб`єкта від 27.11.2019 року № 190380876 та від 27.11.2019 року № , архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 04.12.2019 року № 58869, право власності на дану квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 з жовтня 2009 року (а.с. 15, 149, 150).

27.11.2019 року ОСОБА_3 звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_5 та того ж дня було видано відповідне свідоцтво на спадщину, що складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 139, 153). 27.11.2019 року право власності на дану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.11.2019 року № 190900413 (а.с. 169-170).

В подальшому, 29.11.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області та зареєстрований в реєстрі за № 3318, згідно якого ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 165-167) та 29.11.2019 року право власності на дану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.11.2019 року № 190903917 (а.с. 178).

04.12.2019 року позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , однак рішенням № 50092592 державний реєстратор прав на нерухоме майно Міської ради міста Кропивницький Пасенко А.С. відмовила у державній реєстрації права власності, оскільки було встановлено, що дана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с. 14).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно п.п. 4.1., 4.2, 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Так, на підтвердження прав спадкодавця ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно спадкоємець ОСОБА_3 подала нотаріусу свідоцтво про право на спадщину законом від 06.10.2009 року на ім`я ОСОБА_5 та архівну довідку ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 04.12.2019 року № 58869, згідно якої право власності на дану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 з 16.10.2009 року (а.с. 145, 146).

Поряд з цим, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 13.11.2009 року він став власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, а тому відповідач ОСОБА_3 не могла успадкувати дану квартиру та не могла її відчужувати.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (пункти 1, 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (частина третя статті 334 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з частиною першою статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частина друга статті 719 ЦК України).

Частиною першою статті 722 ЦК України передбачено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Згідно з приписами статті 182 ЦК України (у редакції на час укладення договору дарування від 13.11.2009 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачало обов`язкове подання для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення таких прав, та визначало приблизний (майже виключний) перелік таких документів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції на час укладення договору дарування від 13.11.2009 року) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, зокрема, право власності на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Така реєстрація супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, який є єдиною державною інформаційною системою, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна.

Згідно з частиною першою статті 3 цього Закону (у редакції на час укладення договору дарування від 13.11.2009 року) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна (частина сьома статті 3 цього Закону у редакції на час укладення договору дарування від 13.11.2009 року).

За приписами пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (у редакції на час укладення договору дарування від 13.11.2009 року) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно.

З аналізу норм права вбачається, що для одержання у власність нерухомого майна у 2009 році, було недостатньо лише факту укладення договору дарування, для виникнення такого права обдаровуваний повинен був також здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Сама по собі реєстрація договору дарування, здійснена 13.11.2009 року приватним нотаріусом у Державному реєстрі правочинів, не підтверджувала виникнення права власності на нерухоме майно, а тільки містила інформацію про правочин, оскільки згідно із частинами другою, шостою Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 671, який втратив чинність 01.01.2013 року, Державний реєстр правочинів - єдина комп`ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Крім того, на час укладення договору дарування (13.11.2009 року) чинним був Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який, зокрема, був спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість та передбачав здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

А тому ОСОБА_2 , який не здійснив державну реєстрацію права на нерухоме майно, не був наділений правами власника на розпорядження цим майном.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 року в справі № 755/9215/15-ц та від 22.06.2021 року в справі № 334/3161/17.

Крім того, у постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині першій статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Відтак, позивач на момент видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру не набув права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за договором дарування від 13.11.2009 року, оскільки до 01.01.2013 року не здійснив державну реєстрацію правочину, і так само після 01.01.2013 року позивач своє право власності у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» також не зареєстрував.

Станом на 27.11.2019 року (дата видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом) право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 , а не за позивачем ОСОБА_2 . При цьому, позивач жодним чином не аргументував того, що він протягом більш ніж 10 років не вживав жодних дій щодо державної реєстрації права власності за договором дарування від 13.11.2009 року незважаючи на відповідну вказівку в договорі про її обов`язковість.

За таких обставин власником спірної квартири на час подання позову є ОСОБА_4 , який отримав її 29.11.2019 року за договором купівлі-продажу та того ж дня зареєстрував своє право власності, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Відповідно до статей 391, 392 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 4 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 не довів, що він набував права власності на спірну квартиру і таке право порушено відповідачами.

Таким чином, суд не вбачає підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, оскільки відповідач ОСОБА_3 правомірно набула право власності на дану квартиру в порядку спадкування за законом. Також, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування нерухомого майна, припинення права власності на квартиру як взаємопов`язаних та взаємозалежних позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, а тому заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 13.12.2019 року підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 1-Б) про скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування нерухомого майна та припинення права власності відмовити.

Скасувати заходи забезпечення даного позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2019 року шляхом скасування арешту на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний