1Справа № 335/8318/20 2-о/335/6/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 квітня 2021 року місто Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря Деркач А.А., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи територіальна громада в особі Запорізької міської ради, Перша Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області на території проведення ООС померла її мати - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт родинних відносин, підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 01 листопада 1952 року Кіровським ЗАГС м. Макіївки, актовий запис №1325. Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається зі всього майна, що належало її матері на день її смерті (відкриття спадщини). За життя, мати заповіт не складала. Вона є спадкоємицею першої черги за законом після померлої ОСОБА_3 . До 2014р. вони з матір`ю проживали на одній АДРЕСА_1 тільки у різних будинках. Вона проживала у будинку АДРЕСА_2 , а матір у будинку АДРЕСА_3 , відповідно вони з мамою були зареєстровані за різними адресами: заявник за адресою : АДРЕСА_2 , а мати за адресою : АДРЕСА_3 . Коли у 2014 році м. Макіївка Донецької області ввійшло до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, разом з матір`ю вони вимушені були виїхати з місця свого постійного проживання до м.Запоріжжя. Разом з матір`ю в м.Запоріжжі проживали за адресою: АДРЕСА_4 з середини листопада 2014 року до 21.03.2017 року. У березні 2017 року мати забажала повернутися до м. Макіївка. Після повернення до м. Макіївка Донецької області вони разом з матір`ю мешкали разом за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином вона постійно мешкала разом матір`ю. Мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на території непідконтрольній українській владі, факт її смерті було встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2019 року. Після смерті матері у встановлений законом строк вона не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як на час смерті матері проживала разом з нею за адресою АДРЕСА_2 і вважала що прийняла спадщину. В грудні 2019 р. повернулася з м. Макіївка Донецької області і оселилася у м. Запоріжжі за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою № 2304- від 02.12.2019. Також вказала, що 20.02.2020 року звернулася до Першої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_3 . Постановою державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори від 29.09.2020 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що вона не прийняла спадщину (пропустила шестимісячний термін, встановлено законом для подання заяви про прийняття спадщини). У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просила встановити факт її спільного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Макіївка Донецької області.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 , вимоги заяви підтримала просила їх задовольнити. Зазначила, що заявник не має іншої можливості оформити спадщину після померлої мати, оскільки усі документи видані установами, які здійснюють діяльність на непідконтрольній території, ОСОБА_1 проживала на час смерті з матір`ю по АДРЕСА_2 , яку доглядала та з якою виїхала у 2017 році з м.Запоріжжя та була з нею на час смерті, оплатила її поховання. Просить суд задовольнити вимоги заявника.

Заявник ОСОБА_1 , у судовому засіданні вимоги заява підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити. Пояснила, що з народження проживала у АДРЕСА_2 . У подальшому родиною було побудовано будинок по АДРЕСА_3 та у нього було зареєстровано її мати ОСОБА_3 , щоб були пільги. Заявник постійно разом із матір`ю, дочкою, онукою та матір`ю мешкали в будинку АДРЕСА_2 . У 2014 року через бойові дії вимушені були покинути житло та приїхала разом із матір`ю у м.Запоріжжя, мешкали по АДРЕСА_4 з листопада 2014 року по березень 2017 року. У подальшому її матір отримала травму, хворіла та попросила відвести її до рідного міста у м. Макіївка. І вони разом із матір`ю ОСОБА_3 у березні 2017 року повернулися до м. Макіївка де разом проживали по АДРЕСА_2 до дня смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір потребувала сторонньої допомоги, хворіла, а тому заявник останній рік життя матері її доглядала і опікувалася. Матір померла на руках у заявника. Заявник вважала, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки постійно з нею проживала, а тому не подавала заяву про прийняття спадщини. Просить заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи Запорізької міської ради до судового засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений своєчасно та належним чином, надіслав до суду відзив на заяву в якому просив відмовити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи першої Запорізької державної нотаріальної контори до судового засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений своєчасно та належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суд дійшов до наступного.

У відповідності зі ст. 293 ч.2 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні, тощо; в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявниця є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №333 та довідкою про причину смерті, у якому зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Макіївка Донецької області, причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність. Також, у матеріалах справи міститься договір-замовлення №394/7 на організацію та проведення захоронення ОСОБА_3 та акт прийому-передачі наданих послуг.

Заявнику 03.08.2018 на тимчасово-окупованій території було видане свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із довідкою від 02.12.2019 №2304- ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу, проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно з довідкою про первинну реєстрацію особи переселенця №8886 від 18.11.2014 ОСОБА_1 разом із матір`ю ОСОБА_3 зареєстровані як вимушені переселенці.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІ та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, м. Макіївка Донецької області визнане тимчасово окупованою територією. Згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р м. Макіївка Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Враховуючи те, що смерть ОСОБА_3 настала в м. Макіївка, на території якої, нині жодний орган державної влади України не працює, отримати відповідні документи встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, не є можливим.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Згідно з абз.3 ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.12.2019 року встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Макіївка Донецької області, громадянки України, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Макіївка Донецької області, Україна.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , яка зареєстрована по АДРЕСА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Макіївка Донецької області, Україна.

Після смерті матері заявника, відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, ввійшло право померлого на не отриману ним пенсію.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій оскільки ОСОБА_1 не звернулась до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини у строк встановлений ст. 1270 ЦК України та не проживала разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Як вбачається з медичного свідоцтва про смерть №333 виданого так званою ДНР ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_2 .

При цьому, оцінюючи надану довідку, суд виходить з того, що вказаний факт має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав, що враховуючи висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Тобто, з урахуванням думки Європейського суду з прав людини, яка була неодноразово висвітлена у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «Ilasuаnd Оthers v. Моldovа and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони, надана заявником довідка в сукупності з відомостями, що містяться в її паспорті громадянина України, та паспорті громадянина України спадкодавця з приводу реєстрації місця проживання свідчить про ту обставину, що ОСОБА_3 до дня смерті проживала разом з донькою на території, де не діють органи української влади за однією адресою, та в силу вимог ст. 1268 ЦК України ОСОБА_1 є спадкоємцем, що спадщину прийняв.

Про ті обставини, що ОСОБА_3 перебувала у м.Макіївка та проживала за адресою АДРЕСА_2 з березня 2017 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджують також фактичні дані, які містяться у медичних документах, наданих заявником, які хоча і видані органами, які розташовані на непідконтрольній території і є недійсними, однак містять медичну інформацію щодо тих обставин, що ОСОБА_3 спостерігалася лікарем за адресою: АДРЕСА_2 , за цією адресою їй викликалася медична допомога, слідчим оглядався труп ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, суд також зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 також підтвердили, що заявник ОСОБА_1 , разом із матір`ю мешкала у м.Запоріжжя з листопада 2014 по березень 2017 року та у березні 2017 вони вдвох поїхали до м. Макіївка Донецької області.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 разом із матір`ю ОСОБА_3 мешкали за адресою: АДРЕСА_2 до смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші відомості, які могли спростувати такі доводи заявника, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини заяви судом не встановлено.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, статтею 1268 ЦК України встановлено презумпцію прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.)

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевказані положення національного законодавства та рекомендації його застосування суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт спільного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Макіївка Донецької області, Україна.

Таким чином, враховуючи викладені у заяві та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 259, 315, 319 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи територіальна громада в особі Запорізької міської ради, Перша Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, задовольнити.

Встановити факт спільного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Макіївка Донецької області, Україна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 14.04.2021 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова