Дата документу 28.09.2021 Справа № 317/2597/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 317/2597/20 Головуючий у 1 інстанції: Мінгазов Р.В.
№ 22-ц/807/3031/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МетаБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 08 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , про звернення стягнення на спадкове майно, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «МетаБанк», про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2020 року АТ «МетаБанк» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , про звернення стягнення на спадкове майно.

В обґрунтування заяви зазначало, що 09.06.2006 року між АБ «Металург», правонаступником прав і обов`язків якого є АТ «МетаБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №05, згідно з яким ОСОБА_4 було надано кредит у сумі 22 000,00 доларів США, на строк 60 місяців, по 09.06.2011 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 17% річних.

Кредит було надано шляхом зарахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_4 , що підтверджується випискою з рахунка ОСОБА_4 за 09.06.2006 року.

Виконання ОСОБА_4 зобов`язань було забезпечено іпотекою (іпотечний договір №001 від 09.06.2006 року). Предметом іпотеки є жилий будинок АДРЕСА_1 , що належав позичальнику на праві власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

На час відкриття спадщини зобов`язання померлого ОСОБА_4 за кредитним договором з повернення кредитних коштів та відсотків, сплати штрафних санкцій, що були нараховані за його життя, залишилися невиконаними.

Зокрема, заборгованість за кредитом - 12 624,93 дол. США, за відсотками - 2 202, 82 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків та частини кредиту - 6 663,47 дол. США.

29.12.2009 АТ «МетаБанк» надіслало до Запорізької районної нотаріальної контори вимогу кредитора №32-2401/16443 від 29.12.2009 з вимогами до спадкоємців позичальника, таким чином позивач звернувся із вимогами кредитора в 6-місячний строк і дня, коли дізнався про відкриття спадщини ОСОБА_4 чим дотримав вимоги ст.1281 ЦК України. У відповідь Запорізька районна державна нотаріальна контора своїм листом №23/02-10 від 11.01.2010 повідомила, що заява кредитора прийнята, зареєстрована та заведена спадкова справа №2 за 2010 рік, але ніхто зі спадкоємців на прийняття спадщини після померлого до нотаріальної контори не звертався.

05.11.2019 АТ "МетаБанк" направив до Запорізької районної державної нотаріальної контори запит №10/3724 про надання інформації щодо кола спадкоємців.

У відповідь було повідомлено, що ніхто зі спадкоємців на прийняття спадщини не звертався (відповідь №1180/02-14 від 12.11.2019 року).

06.08.2020 АТ "МетаБанк" стало відомо, про те, що в будинку, який належить ОСОБА_4 та в якому він проживав, на момент смерті була зареєстрована його неповнолітня донька ОСОБА_1 , про що свідчить лист №01-13/423 від 23.07.2020 Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області.

Таким чином, відповідач є фактичною спадкоємицею після свого батька ОСОБА_6 .

До цього дня, відповідач в добровільному порядку вимоги Позивача щодо сплати заборгованості не виконала.

На день подачі позову, заборгованість померлого перед позивачем становить 19 288,40 дол. США та складається із заборгованості за кредитом 12 624,93 дол. США, пені за несвоєчасне погашення відсотків та частини кредиту 6 663,47 дол. США.

Спадковим майном, яке фактично успадкувала відповідач є жилий будинок АДРЕСА_1 , що належав позичальнику на праві власності.

Станом на 26.08.2020, вартість цього майна становить 129 000 гри. що підтверджується висновком про вартість №42/08/20 від 26.08.2020, наданим ТОВ "Укрспецекспертиза".

Посилаючись на вищезазначене просило суд, рахунок часткової погашення заборгованості в сумі 19 288,40 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом 12 624,93 дол. США, пені за несвоєчасне погашення відсотків та частини кредиту 6 663,47 дол. США грн. за кредитним договором №05 від 09.06.2006 укладеним між АБ "Металург" та ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею якого являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернути стягнення на будинок АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «МетаБанк" шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 , АТ «МетаБанк», про визнання права власності.

В обґрунтування заяви зазначала, що з 2008 року ОСОБА_1 прописана та до теперішнього часу проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що є предметом спору.

Відповідно до норм цивільного кодексу, відповідач фактично прийняла спадщину, адже на момент смерті спадкодавця була прописана та фактично проживала у спірному будинку.

Відповідно до ч. 2 ст 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Жодної вимоги, кредитором відповідачу пред`явлено не було, а тому у позивача не виникло право на звернення до суду з зазначеним позовом.

Крім того, відповідач вважає, що позивач не правильно визначив обсяг спадкового майна. Так, позивач у своєму позові помилково просить звернути стягнення на весь будинок, однак померлому ОСОБА_4 належало лише Ѕ частки будинку.

За життя ОСОБА_4 придбав на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок, який є предметом спору, що підтверджується договором від 05 травня 2005 року посвідчений приватним нотаріусом Нєлєпіною Н.О. та зареєстровано в реєстрі за № 665.

Окрім того відповідно до умов вказаного договору п. 1.4. чітко передбачено, що на момент підписання вказаного договору було отримано від дружини ОСОБА_4 згоду на придбання вказаного будинку, оскільки вони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такі ж положення передбачені статтею 368 ЦК України.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже виходячи з рівності часток дружини та чоловіка, ОСОБА_4 на момент смерті мав у власності лише Ѕ частку будинку, а не весь, як зазначає позивач по справі.

Крім того вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач подав нотаріусу вимогу ще 11.01.2010, і жодних дій, щодо виявлення кола осіб, що можуть бути спадкоємцями не здійснював. І лише у 2020 році позивач, начебто, отримав відповідь з Балабинської сільської ради про відповідачку, яка з 2008 року була зареєстрована та проживала у вказаному будинку. Фактично позивач майже 10 років взагалі не вчиняв будь-яких дій для захисту свої прав, що є підставою для застосування пропуску строків позовної давності.

У зв`язку з чим просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач АТ «МетаБанк» скористалось своїм правом та надало до суду відповідь на відзив ОСОБА_1 в якому проти доводів відповідача заперечують в повному обсязі та зазначають, що ними не був пропущений строк позовної давності, оскільки їм не було відомо, про реєстрацію відповідачки у спірному будинку, на час смерті ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_8 , надала до суду заперечення в яких підтримала раніше викладені доводи та додатково зазначили, що 02.06.2009 між АТ «МетаБанк» та ОСОБА_4 було підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого ОСОБА_4 передав, а банк в особі спеціаліста ОСОБА_9 прийняв документи: Договір купівлі-продажу будинку; домову книгу № 27.

На дату передачі вказаних документів відповідачка вже була зареєстрована у спірному будинку, тобто позивач, станом на час смерті ОСОБА_4 , а саме на ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав у своєму розпорядженні документи, які підтверджували факт реєстрації відповідачки у спірному будинку, а відтак банком пропущено загальний строк позовної давності визначений ст. 253 ЦК України.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08 червня 2021 року у задоволенні позову АТ «МетаБанк» відмовлено, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «МетаБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «МетаБанк» задовольнити повністю, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких пістав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено такі фактичні обставини справи.

Відповідно до кредитного договору № 05 від 09.06.2006 укладеного між АБ «Металург» та ОСОБА_4 , останній отримав кредит в розмірі 22000 доларів США на строк 60 місяців, по 09.06.2011 включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 17 відсотків річних. (а.с. 6-7)

Відповідно до іпотечного договору № 001 від 09.06.2006 укладеного між АБ «Металург» та ОСОБА_4 , останній передав в іпотеку банку, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 05 від 09.06.2006, житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 9-12)

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 05 від 09.06.2006 станом на 20.11.2009 у ОСОБА_4 перед АТ «Метабанк» виникла заборгованість в розмірі 19 288,40 доларів США, з яких 12 624,93 долари США - заборгованість за основним боргом, 6 663,47 - штрафні санкції за несвоєчасне погашення відсотків. (а.с. 14-15)

Представниками відповідача та третьої особи зазначений розрахунок заборгованості не оспорювався.

Відповідно до висновку про вартість майна складеного ТОВ «Укрспецекспертиза» від 26.08.2020 № 42/08/20 вартість житлового будинку АДРЕСА_2 складає 129 000 грн. (а.с. 16-22)

Відповідно до довідки Балабинської селищної ради Запорізького району № 01-13/423 від 23.07.2020 станом на 20.11.2009 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11.12.2008 (а.с. 27)

Відповідно до п. 1.1 Статуту АТ «МетаБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АБ «Металург» (а.с. 29)

Відповідно до матеріалів спадкової справи№ 02/2010 відкритої після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 51-85) встановлено, що її було заведено на підставі вимоги кредитора АТ «МетаБанк», яка надійшла до нотаріальної контори 11.01.2010. (а.с. 54)

В матеріалах спадкової справи міститься копія актового запису про смерть № 87 від 23.11.2009, відповідно до якого ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 62)

Окрім АБ «МетаБанк» до нотаріальної контори з претензією в порядку ст. 1281 ЦК України 02.03.2011 звернулось ПАТ «КБ «ПриватБанк» (а.с. 68)

Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори не звертались.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.05.2005 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Нєлєпіною Н.О. за № 665, ОСОБА_4 прибав житловий будинок АДРЕСА_1 та зареєстрував за собою відповідне право власності. (а.с. 104-107)

Відповідно до п. 1.4 вказаного договору купівлі-продажу встановлено, що згода дружини набувача на купівлю житлового будинку отримана у встановленому законом порядку.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 24.08.1990 встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_11 уклали шлюб, про що складено актовий запис № 2063, після реєстрації шлюбу, ОСОБА_11 набула прізвище ОСОБА_1 . (а.с. 110)

Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.10.2006 встановлено, що батьком ОСОБА_13 є ОСОБА_4 , а матір`ю - ОСОБА_2 (а.с. 119)

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 13.08.2016 встановлено, що ОСОБА_13 уклала шлюб з ОСОБА_14 та набула прізвище ОСОБА_1 . (а.с. 120)

Крім того в судовому засіданні було оглянуто оригінал домової книги для прописки громадян, мешкаючи в будинку АДРЕСА_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, зокрема на а.с. 147-149, 164-166, 170-172, 186-188, з якої встановлено, що у вказаному будинку були прописані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 16.08.2005, та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11.12.2008, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні основного позову, суд першої інстанції виходив з того, що майно, на яке просив звернути стягнення позивач, було придбано в період шлюбу, а відтак до спадкового майна входить лише його частина, а інша Ѕ частина належить дружині померлого - ОСОБА_2 .

Так, відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки дійсно спірне нерухоме майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_2 набуте ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_4 у шлюбі та є спільною власністю подружжя у зв`язку з чим підлягає розподілу.

Посилання апелянта при апеляційному розгляді та в апеляційній скарзі на те, що майно хоча і було придбане у період шлюбу, проте становило особисту власність боржника не є переконливим.

Так, апелянт зазначає що ОСОБА_2 не працювала, а відтак не приймала участі у придбанні будинку.

Натомість у справі № 6-843цс17 від 24.05.2017 року ВСУ зробив наступний висновок:

"Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує."

У даному випадку позивач намагається оспорити таку презумпцію, не надаючи при цьому будь-яких переконливих доказів на підтвердження того, що будинок становив особисту власність боржника.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) викладено такі правові висновки.

Приписи ст. ст. 1281 і 1282 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника - іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст. ст. 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови в позові за умови, якщо про застосування позовної давності в суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст. ст. 1281 і 1282 ЦК України. Тобто ст. 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного в рамках справи № 127/10925/17, провадження № 61-44779св18 від 10.04.2020 року.

Позивачем на адресу Запорізької районної державної нотаріальної контори направлено заяву-претензію з вимогами до спадкоємців від 11.01.2010 року, відповідно на яку позивач отримав відповідь, з якої вбачається, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Разом з тим, ст. 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Суд першої інстанції правомірно вважав, що позивачем дотримано вимоги законодавчих актів щодо строку та порядку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, оскільки позивачем направлено вимогу кредитора до спадкоємців до Запорізької районної державної нотаріальної контори 11.01.2010, тобто в межах шести місяців з дня смерті боржника.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач просив застосувати позовну давність до позовної вимоги АТ «МетаБанк».

Відповідно до копії Акту приймання передачі від 02.07.2009 складеного та підписного ОСОБА_4 та представником ТОВ «МетаБанк» Солодовніковим Д.С. встановлено, що ТОВ «МетаБанк» прийняло на зберігання наступні документи: 1) Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 ; 2) Домову книгу для прописки громадян, мешкаючи в будинку АДРЕСА_1 , на 12 аркушах. (а.с. 150-151, 189-190)

Таким чином суд першої інстанції також дійшов переконливого висновку про те, що станом на час смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) АТ «МетаБанк» мало документи які підтверджували факт реєстрації відповідачки ОСОБА_1 у спірному будинку.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що АТ «МетаБанк» 11.01.2010 були обізнані про смерть ОСОБА_4 , та мали у своєму розпорядженні інформацію стосовно реєстрації відповідачки ОСОБА_1 в спірному будинку на час відкриття спадщини, однак до суду звернулись лише 10.09.2020, суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог до відповідача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим в задоволенні позову АТ «МетаБанк» відмовив у зв`язку з пропуском позовної давності.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні основних позовних вимог та задоволення зустрічного позову.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МетаБанк» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 08 червня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 жовтня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков