Справа № 136/833/16-ц
Провадження № 22-ц/801/2111/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Матківська М. В.
УХВАЛА

11 жовтня 2021 рокуСправа № 136/833/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Судді-доповідача: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, Фермерського господарства «Зіденс», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

встановив:

У провадженні Вінницького апеляційного суду перебуває дана цивільна справа за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

08 жовтня 2021 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, у якій він просить до остаточного вирішення позову по суті заборонити орендареві ОСОБА_3 подавати заяву на викуп орендованої земельної ділянки та заборонити орендодавцеві земельної ділянки надавати згоду на продаж земельної ділянки чи вчиняти будь-які дії по відчуженню земельної ділянки, яка є предметом спору, загальною площею 22,88 га, що розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, на яку ОСОБА_1 у 1994 році було видано Державний акт на право постійного користування землею серії ВН № 0244, а в послідуючому незаконно відчужено рішенням Липовецької районної державної адміністрації із наступним укладанням договорів оренди земельних ділянок № 44 та № 45 від 29 січня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та ОСОБА_3 , що мають кадастрові номери: :03:000:2457 та :03:000:2464.

Свою заяву обґрунтував тим, що необхідно заборонити орендодавцеві Липовецькій районній державній адміністрації (в т. ч. правонаступнику) відчужувати земельну ділянку, що є предметом спору, оскільки у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відчуження земельної ділянки неможливо буде виконати рішення суду в частині відновлення порушених прав позивача як фермера щодо придбання (викупу) спірної земельної ділянки. Крім того, в даний час відбуваються реорганізаційні зміни щодо передачі земельних ділянок від органів державної влади до органів місцевого самоврядування, у зв`язку з чим можуть відбутись зміни орендодавця спірної земельної ділянки.

Пунктом 7 частини першої статті 365 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2).

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії (п. 2); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання (п. 4).

Частиною першою статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно роз`яснень у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а таке рішення може бути постановлене тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом визнання недійсним розпорядження Липовецької районної державної адміністрації за № 228 від 06 грудня 2004 року про припинення права постійного користування ФГ «Соб» земельною ділянкою площею 22,88 га; визнати недійсним накази від 20 січня 2014 року Головного управління Держземагенства у Вінницькій області за № ВН/:04:000/00002267 та № ВН/:04:000/00002244 «Про надання земельної ділянки в оренду», яким ОСОБА_3 надано в оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 20 га із земель резервного фонду сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області; визнати недійсними договори оренди земельної ділянки, укладені між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та ОСОБА_3 , зареєстровані в Державній реєстраційній службі Липовецького РУЮ Вінницької області, та отримано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 17213599 від 01 лютого 2014 року і № 17069662 від 31 січня 2014 року; скасувати рішення реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції Вінницької області від 01 лютого 2014 року за № 17213599 і від 31 січня 2014 року за № 17069662.

Оскаржуваним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Звернувшись до апеляційного суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони орендарю ОСОБА_3 подавати заяву на викуп орендованої земельної ділянки та заборонити орендодавцеві земельної ділянки надавати згоду на продаж земельної ділянки чи вчиняти будь-які дії по відчуженню спірної земельної ділянки загальною площею 22,88 га, що розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, представник позивача послався на те, що у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відчуження спірної земельної ділянки орендодавцем неможливо буде виконати рішення суду в частині відновлення порушених прав позивача як фермера щодо придбання (викупу) спірної земельної ділянки відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство». Крім того в даний час відбуваються реорганізаційні зміни щодо передачі земельних ділянок від органів державної влади до органів місцевого самоврядування, у зв`язку з чим можуть відбутись зміни орендодавця спірної земельної ділянки.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд зобов`язаний гарантувати усім особам, які беруть участь у справі, реальну можливість захистити свої права. Суд повинен оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням їх адекватності, забезпечення збалансованості інтересів сторін, недопущення порушення прав, законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Проте, заява представника позивача про забезпечення позову обґрунтована лише припущеннями щодо можливих дій відповідачів у справі та не обґрунтовується належними і допустимими доказами в розумінні статей 76-80 ЦПК України. У заяві про забезпечення позову представник позивача не зазначив обставин, які б свідчили про існування реальної загрози чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Жодних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих припущень щодо реальних намірів орендаря викупити, а орендодавця продати спірну земельну ділянку, представник позивача суду не надав. Норми цивільного процесуального права зобов`язують учасників справи доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

За наведених обставин, оскільки представником позивача не доведено наявності підстав для забезпечення позову у визначений ним спосіб, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного і керуючись ст. 149, 150, 365, 381 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
І. М. Стадник