ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 405/1712/21

провадження № 22-ц/4809/1490/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Завітневич О.І.

учасники справи:

заявник - Приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Мехед Олег Валерійович,

заінтересовані особи - ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2021 року у складі судді Іванової Л. А. і

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О.В. звернувся до суду з поданням та просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника - ОСОБА_1 до погашення заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі.

Подання мотивоване тим, що у приватного виконавця на виконанні знаходиться виконавче провадження № 59737254 з виконання виконавчого листа № 2-7181/06, виданого 08.02.2007 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 818-08 ОФА від 09.04.2004 в сумі 121 145,21 грн та судових витрат в сумі 1 026,45 грн.

07.08.2019 приватним виконавцем Мехедом О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення суду, за яким стягнуто з боржника кошти, ОСОБА_1 не виконано, декларацію не надано, а будь яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Приватним виконавцем під час виконання рішення суду встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, майно, належне боржнику на праві власності відсутнє, окрім житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, на адресу боржника надсилались виклики про явку боржника до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржник рішення суду не виконує, при цьому, отримуючи дохід в ТОВ «ПІВДЕННИЙ ДЬЮТІ ФРІ ТРЕЙДІНГ», кошти по рішенню суду не сплачує.

На запит приватного виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено про те, що ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України, а за повідомленням Державної міграційної служби України боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Також, вжитими приватним виконавцем заходами встановлено, що у боржника відсутнє на праві власності інше, будь-яке, нерухоме та рухоме майно, повітряні та водні судна, що належать йому на праві власності, на яке можливо звернути стягнення, а коштів на виявлених рахунках боржника у банківських установах в розмірі, достатньому для задоволення вимог стягувача, недостатньо.

Враховуючи викладене та те, що боржник суму боргу на користь стягувача не сплатив, жодних дій для виконання рішення суду не вчинив, що вказує на наявність факту ухилення боржника від виконання рішення суду, приватний виконавець Мехед О. В. звернувся до суду з вказаним поданням.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2021 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда О. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон до погашення заборгованості за виконавчим документом відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що приватним виконавцем в поданні не мотивовано і належними доказами не підтверджено та не обґрунтовано умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, при цьому, судом першої інстанції під час розгляду подання не встановлено, що ОСОБА_1 дійсно свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково, маючи всі реальні можливості для їх виконання.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що приватним виконавцем не доведено, яким чином застосовування до ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, може позначитися на виконанні боржником зобов`язань за судовим рішенням і чи зазначений захід є дійсно необхідним та є достатні підстави вважати, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 забезпечить в подальшому належне виконання боржником зобов`язань за судовим рішенням, на підставі чого дійшов висновку про відмову у задоволенні подання, у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда О. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У формі додатку до подання були залучені належні та допустимі докази, які повністю підтверджують факт умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, які суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги та постановив рішення з хибними висновками.

Зокрема особа, яка подала апеляційну скаргу посилається, на те що боржник, маючи з 04.02.2015 паспорт громадянина України для виїзду за кордон, неодноразово перетинав державний кордон протягом 2019-2021 років, за даними Міністерства внутрішніх справ транспортних засобів не має, на обліку в органах Державної фіскальної служби не перебуває, відомості про останнє місце роботи відносно нього в Пенсійному фонду України відсутні, має у приватній власності житловий будинок, а на час розгляду подання рішення суду, яким було стягнуто заборгованість, не виконане, що не було враховано судом першої інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда О.В. знаходиться виконавче провадження № 59737254 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7181/06, виданого 08 лютого 2007 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 818-08 ОФА від 09.04.2004 в сумі 121 145,21 грн та судових витрат в сумі 1 026,45 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда О.В. від 07 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого документа.

Постановою приватного виконавця Мехеда О. В. від 25 жовтня 2019 року накладено арешт на майно (житловий будинок, реєстраційний номер 13044011, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), що належить боржнику ОСОБА_1 .

Згідно відомостей УДМС України в Кіровоградській області боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04 лютого 2015 року був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , орган видачі 5102.

За інформацією Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником ОСОБА_1 кордону, останній неодноразово перетинав державний кордон протягом 2019-2021 років.

З відповіді на запит № 97142876 від 22.02.2021 Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що у МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби.

Крім того, Державною фіскальною службою України надано інформацію на запит № 97142834 від 22.02.2021 про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через відокремлені підрозділи, згідно якої боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває.

Згідно з відповіді Пенсійного фонду України наданих на запит про осіб - боржників, які отримують пенсії та про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами, про останнє місце роботи відносно боржника ОСОБА_1 , - у фонді інформацію не знайдено.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що ОСОБА_1 має у приватній власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями статті 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частиною першою статті 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею (частинна друга статті 441 ЦПК України).

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частинна третя статті 441 ЦПК України).

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (частина четверта статті 441 ЦПК України).

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України лише за умов ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього за рішенням суду, а не за наявності факту невиконання зобов`язань.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відповідно до положення частини 3 статті 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Оскільки, відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК України зазначене подання розглядається судом без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

У зв`язку з цим, державному виконавцю необхідно надати суду належні та допустимі докази того, що дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Разом з тим, одним із принципів у цивільному судочинстві є принцип пропорційності (стаття 13 ЦПК України).

Дотримання засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, крім іншого, передбачено пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За правилами ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Крім того, слід звернути увагу, що ЄСПЛ з питання щодо обмеження виїзду за кордон склалася стала практика.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 (заява № 34383/03) ЄСПЛ визначив ці загальні стандарти щодо права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції;

- відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі ЄСПЛ підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, ЄСПЛ у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення ЄСПЛ за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення ЄСПЛ за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення ЄСПЛ за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення ЄСПЛ підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення ЄСПЛ за справою «Рінер проти Болгарії» , § 124 і згадуване вище рішення ЄСПЛ «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення ЄСПЛ від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...».

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував вказані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Матеріалами справи підтверджується, що Приморським районним судом м. Одеси 08 лютого 2007 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 818/08 ОФА від 09.04.2004 в розмірі 121 145 грн 21 коп та судових витрат в розмірі 1 026 грн (а. с. 6).

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда О.В. знаходиться виконавче провадження № 59737254 з примусового виконання вище зазначеного виконавчого листа та постановою від 07 серпня 2019 року було відкрито виконавче провадження (а. с. 7-8).

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію постанови про відкриття виконавчого провадження було отримано ОСОБА_1 15.08.2019 (а. с. 9).

Постановою приватного виконавця Мехеда О. В. від 25 жовтня 2019 року накладено арешт на майно (житловий будинок, реєстраційний номер 13044011, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), що належить боржнику ОСОБА_1 (а. с. 10-12).

Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію постанови про опис та арешт майна було вручено 09.11.2019, разом з тим, зазначене повідомлення не містить підпису отримувача (а. с. 13).

Викликами приватного виконавця Тарасюка С.Л. від 28.10.2019 та від 22.02.2021 було зобов`язано надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, повідомити заходи , що вживаються з метою його виконання; надати достовірні відомості про доходи та місце роботи; надати відомості про кошти, майно, майнові права; надати копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, довідку про склад сім`ї, та документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної власності (а. с.14-17).

Даних про те, що зазначені виклики були вручені боржнику, матеріали справи не містять.

Згідно відомостей УДМС України в Кіровоградській області боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04 лютого 2015 року був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , орган видачі 5102 (а. с. 18).

За інформацією Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником ОСОБА_1 кордону, останній неодноразово перетинав державний кордон протягом 2019-2021 років (а. с.19-21).

З відповіді на запит № 97142876 від 22.02.2021 Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що у МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби (а. с. 23).

Державною фіскальною службою України надано інформацію на запит № 97142834 від 22.02.2021 про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через відокремлені підрозділі, згідно якої боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває (а. с. 24).

Згідно з відповіді Пенсійного фонду України наданих на запит про осіб - боржників, які отримують пенсії та про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами, про останнє місце роботи відносно боржника ОСОБА_1 , - у фонді інформацію не знайдено (а. с. 25-26).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що ОСОБА_1 має у приватній власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 27-29).

Разом з тим, аналізуючи подані приватним виконавцем докази, суд дійшов висновку, що сама по собі наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості, наявність у боржника паспорта громадянина України для виїзду за кордон та дані про його перетин, відсутність даних про перебування боржника на обліку в органах Державної фіскальної служби та даних про місце роботи, відсутність зареєстрованих транспортних засобів за ним та наявність у власності житлового будинку, у своїй сукупності не свідчать про умисне ухилення від виконання рішення суду боржником.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 було вручено виклики приватного виконавця та те, що боржник безпідставно на них не з`являвся.

З наведеного вбачається, що приватним виконавцем в поданні не наведено доводів та не надано належних доказів, які б свідчили про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухилявся від виконання своїх боргових зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, заявником не надано.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, приватний виконавець не врахував, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а саме за ухилення від виконання, обмежившись фактом невиконання судового рішення, а документи, додані до подання, не містять об`єктивних даних, що підтверджують факт ухилення.

Приватний виконавець в поданні не зазначив як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гарантує повернення боргу і яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження.

Відтак, суд, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон при відсутності переконливих доказів його ухилення від виконання рішення суду, порушує принцип співмірності і не слугує меті стягнення боргу, а фактично перетворюється на покарання боржника.

Враховуючи викладене, суд першої інстанціїдійшов обґрунтованого та такого, що відповідає завданням цивільного судочинства, висновку про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда О. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон до погашення заборгованості за виконавчим документом, а тому є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального і матеріального права та не взято до уваги надані виконавцем докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18.10.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко