Справа № 490/133/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представниці відповідача ФОП ОСОБА_3 - адвоката Долгової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в розмірі 28 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивачка посилається на те, що 02 листопада 2020 року між нею - ОСОБА_1 з однієї сторони, та відповідачем по даній справі ОСОБА_2 , з іншої сторони, в агенції нерухомості « Оксаген» в присутності директора агенції був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири спільного заселення житловою площею 14 00 кв.м., загальною площею 27,70 кв.м. що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З неї був стягнений аванс на суму 500 доларів США. що складає 14 000 гривень. Цей договір був укладений ОСОБА_4 , яка діяла від імені директора агенції «Оксаген» Шмарка Г.М.

Крім того відповідач - приватний підприємець ОСОБА_3 , від імені якого діяла ОСОБА_4 стягнули в з неї - ОСОБА_1 , аванс в сумі 500 доларів США, що складає 14 000 гривень, згідно договору від 02 листопада 2020 року про надання посередницьких послуг.

Зазначає, що укладання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2020 року та укладання договору про надання посередницьких послуг від 02 листопада 2020 року проводилося під тиском на неї робітників агенції "Оксаген" ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та керівників агенції "Оксаген" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Вазана квартира її не влаштовувала і вона відмовилася від її покупки однак відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися повернути сплачені гроші.

Зазначає, що на цей час відповідачі тримають у себе чуже майно - кошти в сумі 1000 доларів США, що складає 28000 гривень, які належать їй - ОСОБА_1 . Це ті кошти, які були передані відповідачу ОСОБА_2 в сумі 500 доларів США, що складає 14000 гривень в рахунок подальшої оплати за кімнату № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , та 500 доларів США, що складає 14 000 гривень, які були передані нею за нібито надання посередницьких послуг приватним підприємцем ОСОБА_3 від імені якого діяла ОСОБА_4 .

Просить стягнути вказані суми з відповідачів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю ОСОБА_7 .

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 11.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

22 березня 2021 року представницею відповідача ФОП ОСОБА_3 - адвокатом Долговою Л.В. надано відзив, в якому позов не визнає, вказує на безпідставність вимог. Зазначає, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно було укладено Попередній договір купівлі - продажу нерухомого майна та отримання гарантійної суми від 02.11.2020 року, за яким вони зобов`язувались в майбутньому укласти договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: квартири спільного заселення житловою площею 14,00 кв.м. загальною площею 27,7 кв.м, по АДРЕСА_1 .

Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню Об`єкта за призначенням, на момент огляду виявлено не було. Тому, твердження Позивачки про те, що вона мала намір купити «невеличку двокімнатну квартиру» та не бачила квартиру, зазначену у договорі, на момент підписання договору не відповідає дійсним обставинам справи.

Вказане твердження також спростовується тим, що 02.12.2020 року Позивачка все ж придбала ідентичну квартиру за іншою адресою: загальною площею 12.8 кв.м., житловою площею взагалі 9,1 кв.м., яка також є квартирою спільного заселення та має в спільному користуванні кухню, вбиральню і душ. В цій квартирі наразі вона і зареєстрована по АДРЕСА_3 . Тобто вона віднайшла собі інший варіант, відмовилася покупати спірну кімнату, натомість придбала кімнату меншою площею, ніж їй було надано за договором з відповідачами.

Відповідачем ОСОБА_3 , було надано позивачці декілька об`єктів нерухомості для огляду, з яких вона і обрала один: квартиру спільного заселення житловою площею 14,00 кв.м. загальною площею 27,7 кв.м. по АДРЕСА_1 . Всі умови проживання в кімнаті та те, що вона була однокімнатною, вона знала і цей об`єкт їй підійшов, зокрема й щодо вартості об`єкту нерухомості. Тому вона за власної ініціативи без будь-якого примусу чи тиску, підписала два договори, знаходячись в адекватному стані та розуміючи наслідки. Вона читала перед підписанням обидва договори: Попередній договір від 02.11.2021 р. та про надання посередницьких послуг від 02.11.2020р. та розуміла їх наслідки у повному обсязі. Іншого на спростування своїх доводів вона не надала.

13.11.2021 року Позивачка через агентство нерухомості ФОП ОСОБА_3 продала своє майно, що належало їй на праві приватної власності, а придбавати спірну кімнату відмовилася.

Відповідач ОСОБА_2 мав намір укласти повноцінний договір купівлі - продажу квартири та зібрав разом із ФОП ОСОБА_8 всі документи на кімнату для подальшої можливості продати її Позивачці через агентство нерухомості ФОП ОСОБА_8 , як те зазначалось у Попередньому договорі. Але, саме позивачка не виконала умов договорів, вона в односторонньому порядку відмовилася від їх виконання, відмовилася від підібраного за умовами договору їй об`єкту.

Отримані від позивачки кошти за договором про надання посередницьких послуг не були безпідставно набутим майном відповідачем, оскільки Відповідач не порушував умови укладеного між сторонами договору від 02.11.2020 року, в той же час Позивачка без повідомлення будь - яких причин відмовилась від укладання повноцінного договору купівлі-продажу з Відповідачем ОСОБА_2 і відразу ж звернулась до суду з вимогою повернути їй кошти за вже надані послуги.

Вважає, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 не виклала обґрунтованих підстав для задоволення її позовних вимог.

В судовому засіданні позивачка позов просила задовольнити, обставини наведені в позовній заяві підтвердила вказувала на тиск, який чинився на неї, що виражалося в наполяганні відповідачів на підписанні нею попереднього договору, з аргументацією, що їй з дитиною буде нікуди піти жити.

В судовому засіданні Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, зазначив, що жодного тиску на позивачку ніхто не вчиняв.

02.11.2020 року, позивачка, після огляду квартири по АДРЕСА_1 , в агенції "Оксаген", добровільно, після зниження ціни до 9600 доларів, порадившись з матір`ю, яка була разом з нею підписала Попередній Договір та передала йому суму 14000 грн.

В подальшому позивачка відмовилася укладати договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 .

Представниця відповідача ОСОБА_3 , позов не визнала з підстав наведених у відзиві, вказала на укладення 02.11.2020 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_3 , з іншої сторони, договору про надання посередницьких послуг. Свої зобов`язання за договором ОСОБА_3 виконав в повному об`ємі, а позивачкою відповідачу так і не був сплачений залишок боргу в сумі 14000,00 грн., а відмова від угоди відбулася з її боку напередодні підписанням договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона 02.11.2020 року від імені відповідача - ФОП ОСОБА_3 підписала Попередній договір та договір про надання посередницьких послуг. Укладанню договорів передував огляд квартири по АДРЕСА_1 . Позивачка, після узгодження ціни з відповідачем ОСОБА_2 , порадившись з матір`ю, підписала Попередній договір. ФОП ОСОБА_8 , на виконання умов договору надання посередницьких послуг від 02.11.2020 року, вжив всіх заходів, необхідних для продажу квартири, але позивачка, в погоджений для укладання договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 , день відмовилася укладати відповідний договір. Вказала, що жодного тиску на позивачку з броку відповідачів не було, вона радилася зі своєю матір`ю, крім того, раніше, ФОП ОСОБА_3 були надані позивачці послуги з продажу її квартири, якими вона залишилася задоволена.

Вислухавши поясненя сторін та покази свідка, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

02.11.2020 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_9 , з іншої сторони, укладений договір про надання посередницьких послуг, згідно якого ОСОБА_1 дає завдання ФОП ОСОБА_3 , а останній в свою чергу зобов`язується надавати їй посередницькі послуги - здійснити моніторінг ринку нерухомості, надати найкращі пропозиції з купівлі нерухомості (пункт 1.2. договору); надати послуги з питань придбання нерухомого майна: 1 кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1.3. договору), а позивачка зобов`язалася сплатити за вказані послуги винагороду в сумі 28000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США. Аванс від винагороди в розмірі 14000 грн. - еквівалент 500 доларів США, відповідач сплачує при підписанні договору, а залишок в сумі 14000 грн. - 500 доларів США, при підписанні Основного договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, вказаного в п. 1.3. договору, строк виконання договору закінчується 19.11.2020 року. (пункти 4.0.- 4.2. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору у разі несвоєчасної сплати замовником послуг, замовник сплачує пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

При цьому, згідно з пунктом 5.3. договору виконавець повинен повернути аванс від винагороди або винагороду в повному обсязі у разі неможливості проведення угоди по продажу даного об`єкту з вини продавця.

02.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Попередній договір купівлі - продажу нерухомого майна, за яким вони зобов`язувались в майбутньому укласти договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: квартири спільного заселення житловою площею 14,00 кв.м. загальною площею 27,7 кв.м, у АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1 Попереднього Договору, сторонами було погоджено ціну вказаної кімнати - 9600 дол. США, яку Покупець за винятком переданої гарантійної суми в розмірі 500 дол. США, зобов`язувався передати Продавцю в момент оформлення договору купівлі - продажу.

Відповідно до п. 1 Попереднього Договору, сторонами було погоджено розмір гарантійної суми - 14 000 грн., яку повинен був сплатити Покупець Продавцю в момент укладення відповідного попереднього договору.

Строк укладення основного договору купівлі - продажу був визначений 30.11.2020 року (п.5 Попереднього Договору). При цьому, згідно п.12. Попереднього Договору, Продавець підтверджує, що Об`єкт знаходиться у технічному стані, придатному для нормального його використання. Покупець підтверджує, що Об`єкт, який продається, візуально оглянуто ним до підписання цього договору. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню Об`єкта за призначенням, на момент огляду виявлено не було.

В пункті 13.5 Попереднього Договору строни погодили умову, що агенство з нерухомості зобов`язано повернути покупцеві аванс від винагороди у разі порушення договору з вини продавця.

Позивачка предала, а відповідач - ОСОБА_2 отримав, зазначену в пункті 1 Попереднього Договору, гарантійну суму - 14 000 грн.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов 'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов 'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 903 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

При цьому, частиною 2 статті 635 ЦК України встановлено, що саме сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 72, 81 ЦПК України кожна сторона зобов 'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачка в одностороньому порядку відмовилася від укладання договору купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: квартири спільного заселення житловою площею 14,00 кв.м. загальною площею 27,7 кв.м, у АДРЕСА_1 .

При цьому, жодних доказів тиску на неї при укладенні Попереднього договору від 02.11.2020 року, позивачка суду не надала, підписання договорів відбувалося в присутності її матері, а пропозиції укласти договір та наведення аргументів щодо переваг квартири спільного заселення житловою площею 14,00 кв.м. загальною площею 27,7 кв.м, у АДРЕСА_1 , перед іншими варіантами, не можна розцінювати як тиск чи примушення, натомість підібрання позивачкою іншого варіанту нерухомості, не скасовують зобов`язання які взяті нею за договором про надання посередницьких послуг від 02.11.2020 року та попереднім договором від 02.11.2020 року.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 231 Цивільного кодексу України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

При цьому, для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини:

1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи;

2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі;

3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Позивачка не довела, що договори були укладені та грошіна їх виконання передані із застосуванням фізичного чи психічного впливу.

Вказане свідчить, що в силу ст. 204 ЦК України, договір про надання посередницьких послуг від 02.11.2020 року та попередній договір від 02.11.2020 року є дійсними.

Крім того, Верховний суд у своїх постановах неодноразово роз`яснював (Постанова ВС від 11.12.2019 р., по справі № 377/627/16-ц; провадження № 61-26867св18/ Постанова ВС від 09.12.2020 р., по справі № 522/10169/14-ц; провадження № 61-8137св19), що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

ВС дійшов висновку, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Суди касаційної інстанції зазначили, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

За такого, до правовідносин пов`язаних з поверненням коштів за договором про надання посередницьких послуг від 02.11.2020 року та Попереднім договором від 02.11.2020 року положенння статті 1212 ЦК України не може бути застосовані.

Враховуючи наведене вище та приписи пункту 13.5 Попереднього Договору від 02.11.2020 року та пункту 5.3. договору про надання посерницьких послуг від 02.11.2020 року, які пов`язують повернення відповідачами отриманих ними від позивачки коштів, саме з наявністю вини продавця, яка унеможливила проведення угоди по продажу, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідачі не порушували умови укладених договорів, а позивачка з власної ініціативи відмовилась від укладання повноцінного договору купівлі-продажу з відповідачем - ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів частини 1 та пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, не є співмірним.

Так, згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України - сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Згідно ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Надані відповідачем - ФОП ОСОБА_3 , докази на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу - витяг з договору від 12.02.2021 року, квитанція до прибуткового касового ордера від 12.02.2021 року, розрахунок вартості виконаних робіт від 12.04.2021 року, квитанція до прибуткового касового ордера від 12.02.2021 року, не можуть бути взяті судом до уваги.

Так, 22.03.2021 року разом з відзивом, відповідачем ФОП ОСОБА_3 була надана квитанція до прибуткового касового ордера від 12.02.2021 року на суму 3000 грн., при цьому, суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги на цю суму.

Крім того, в судовому засіданні 12.04.2021, представницею позивача разом з розрахунком вартості виконаних робіт від 12.04.2021 року на 5000 грн., на підтвердження оплати надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 12.02.2021 року на 5000 грн. При цьому, як підставу для виплати вказаних коштів, в розрахунку вартості виконаних робіт зазначено пункт 4.3 Договору про надання правничої допомоги від 12.02.2021 року. При цьому, відповідачем ФОП ОСОБА_8 суду надано лише витяг з Договору про надання правничої допомоги від 12.02.2021 року, в якому відсутній пункт 4.3.

Таким чином, у суду відсутні підстави для покладення заявлених відповідачем - ФОП ОСОБА_3 , судових витрат в сумі 8000 грн., на позивачку.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст.. 10-13, 76-81, 89, 137, 141, 251-252, 265, 274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ), Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення грошових коштів, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін