ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1374/20

Головуючий у першій інстанції Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1392/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачка: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення рішення суду м. Корюківка,

час проголошення рішення суду першої інстанції 12 год. 35 хв.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому, зменшивши у подальшому позовні вимоги, просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 12 603,05 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до банківської установи з метою отримання банківських послуг. Підписавши відповідну заяву, відповідачка підтвердила свою згоду про те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідачці був відкритий кредитний рахунок та видана кредитна картка. У подальшому кредитні зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість, а саме: 9 800,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та 2 803 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням від 02 серпня 2021 року Корюківський районний суд позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 9 800,05 грн. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду встановленим обставинам, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності у матеріалах справи жодних належних доказів, які б свідчили про фактичний розмір стягнутої на користь відповідачки заборгованості за тілом кредиту, зокрема, первинних бухгалтерських документів, оформлених у відповідності до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідачка зазначає, що у наданому банком розрахунку заборгованості відсутній підпис уповноваженої особи, а сам розрахунок є лише набором таблиць та відображенням односторонніх арифметичних розрахунків, і джерело походження наявної у ньому інформації невідомо.

На її переконання, наявна у справі довідка про розмір кредитного ліміту також оформлена з порушенням вимог чинного законодавства та не підтверджує встановлення остаточного розміру кредитного ліміту у сумі 6 900 грн. Вважає, що тілом кредиту є фактично отримані від банку та використані нею кошти, а заявлена до стягнення сума 9 800,05 грн перевищує розмір кредитного ліміту.

Указує, що позивачем не доведено самого факту укладення кредитного договору та узгодження між сторонами істотних умов договору, які є обов`язковими.

У наданому відзиві АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що всі операції щодо зняття коштів і погашення кредитної заборгованості проводилися відповідачкою саме з використанням отриманих кредитних карток, випуск та отримання яких відбувалися у відповідності до умов договору, який є чинним, оскільки жодна із сторін не заявила про його розірвання.

Представник банку зауважує на тому, що при укладенні договору сторонами були письмово погоджені всі істотні умови кредитування, і станом на день пред`явлення позову настав строк повернення в повному обсязі фактично отриманої позичальником суми кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошті у добровільному порядку позичальником не повернуті, тому, з урахуванням ст.ст. 525, 526, 1054 ЦК України, визнав за необхідне стягнути з відповідачки заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 9 800,05 грн.

Районний суд констатував, що у заяві відповідачки від 03 жовтня 2008 року процента ставка не зазначена, відсутня умова про відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені та штрафів), а надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Крім того, позивачем не підтверджено належними доказами, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку діяли на час підписання відповідачем заяви про приєднання, і що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомлювався позичальник та погоджувався з ними, у зв`язку з чим суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої суми відсотків.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України, не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 03 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке у подальшому змінило свою назву на АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг. У цей же день відповідачка підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 17).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які підпису відповідачки не містять (а.с. 19-24).

У матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», з якими відповідачка була ознайомлена 03 жовтня 2008 року, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 18).

Іншою довідкою АТ КБ «ПриватБанк», скерованою до суду першої інстанції, підтверджується, що ОСОБА_1 на підставі підписаного кредитного договору б/н були видані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 дата відкриття 03 жовтня 2008 року зі строком дії до травня 2009 року; № НОМЕР_2 дата відкриття 02 листопада 2010 року зі строком дії до вересня 2014 року; № НОМЕР_3 дата відкриття 04 листопада 2010 року зі строком дії до вересня 2014 року; № НОМЕР_4 дата відкриття 26 серпня 2011року зі строком дії до лютого 2015 року; № НОМЕР_5 дата відкриття 03 листопада 2014 року зі строком дії до жовтня 2018 року; № НОМЕР_6 дата відкриття 10 листопада 2017 року зі строком дії до листопада 2021 року; № НОМЕР_7 дата відкриття 27 грудня 2018 року зі строком дії до травня 2022 року; № НОМЕР_8 дата відкриття 13 грудня 2018 року зі строком дії до жовтня 2022 року (а.с. 16).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 03 жовтня 2008 року зі встановленим кредитним лімітом 103 грн. У подальшому періодично відбувалось коригування кредитного ліміту, а саме: 05 листопада 2010 року збільшення ліміту до 500 грн, 17 січня 2011 року збільшення ліміту до 800 грн, 24 лютого 2011 року збільшення ліміту до 900 грн, 19 березня 2011 року збільшення ліміту до 1 000 грн, 12 травня 201 року збільшення ліміту до 1 200 грн, 12 липня 2011 року збільшення ліміту до 1 400 грн, 22 серпня 2011 року збільшення ліміту до 1 600 грн, 09 березня 2013 року збільшення ліміту до 2 000 грн, 25 липня 2013 року збільшення ліміту до 4 000 грн, 02 серпня 2013 року збільшення ліміту до 6 600 грн, 31 січня 2017 року збільшення ліміту до 6 900 грн, а 05 червня 2019 року розмір кредитного ліміту було знижено до 0.00 грн. (а.с. 15).

Випискою по рахунку на ім`я ОСОБА_1 за період з 03 жовтня 2008 року по 01 березня 2020 року підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (а.с. 37-44).

У наданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання нею кредитної картки, користування кредитними коштами та часткового погашення заборгованості (а.с. 74-77).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не зверталася.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 26 квітня 2021 року утворилась заборгованість, яка становить 12 603,05 грн, зокрема: заборгованість за простроченим тілом кредиту 9 800,05 грн та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України 2 803 грн (а.с. 109).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Так, у анкеті-заяві від 03 жовтня 2008 року, підписаній сторонами, зазначено, що позичальник бажає отримати кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом у сумі 103 грн.

З наданої банком виписки по рахунку на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що позичальником у період з 03 жовтня 2008 року по 22 серпня 2018 року включно проводилось зняття готівкових коштів та часткове погашення заборгованості за кредитним договором від 03 жовтня 2008 року, що, на думку апеляційного суду, достеменно свідчить про підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів та користування ними. Твердження сторони відповідача про неналежність поданих позивачем доказів на підтвердження наявної кредитної заборгованості не беруться до уваги апеляційним судом, з огляду на таке.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, надана позивачем виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, є належним доказом наявної заборгованості відповідачки за простроченим тілом кредиту, підтверджує несвоєчасне погашення кредиту і повністю спростовує доводи ОСОБА_1 про відсутність заборгованості за кредитом, а тому висновок суду першої інстанції про наявність у матеріалах справи оригіналів первинних бухгалтерських документів, які підтверджують борг позичальника перед банком, є правильним.

Заперечуючи проти стягнення з неї заборгованості за простроченим тілом кредиту, відповідачка фактично не погоджується з наданим банком розрахунком заборгованості. Разом з тим, остання не надала зі свого боку жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитом або свого відповідного розрахунку заборгованості. Отже, вказані твердження відповідачки є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

Головуюча: Судді: