Справа № 347/1339/20
Провадження № 22-ц/4808/1253/21
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В, Томин О.О.

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 16 червня 2021 року, у складі судді Гордія В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтувала тим, що вона та відповідачка є жителями будинку АДРЕСА_1 . З метою управління комунікаційними системами їх будинку, по згоді усіх жителів будинку, ними було створено спілку жителів будинку та обрано головою спілки ОСОБА_3 , до обов`язків якої входило: збір добровільних внесків на благоустрій будинку, організація проведення всіх необхідних робіт. ОСОБА_3 час від часу звітувала жителям будинку про фінансові витрати та виконану роботу. Для спілкування та обговорення господарських питань, що стосуються благоустрою їх будинку, жителі будинку створили групу «Дружба-101 А» у мережі «Вайбер».

На початку березня 2020 року під час переписки у вище вказаній групі, вона поцікавилась у ОСОБА_3 про витрати за асанізаторні роботи, на що остання почала виявляти своє невдоволення стосовно заданих питань і ображати її честь і гідність висловлюючи в її бік такі непристойні терміни, як: «ворюга, ворюгам слово не давали, тупа вівця, придурок, та не має мозгів».

Дані висловлювання бачили та читали інші учасники групи «Дружба-101 А». Після таких слів вона отримала душевну травму, від якої не може відійти. З березня місяця висловлювання такого характеру повторювались постійно до липня 2020 року. Жителі будинку, робили ОСОБА_3 зауваження з приводу непристойної поведінки, однак вона на такі не реагувала.

Позивач, посилаючись на зазначені обставини, просила позов задоволити та визнати недостовірною і такою, що порушує її честь і гідність інформацію в групі «Вайбер» жителів будинку АДРЕСА_1 , а саме, що вона: «ворюга, ворюгам слово не давали, тупа вівця, придурок, та не має мозгів». зобов`язати відповідачку спростувати вказану інформацію та публічно вибачитись перед нею шляхом публікації в групі «Вайбер» жителів будинку АДРЕСА_1 відповідне спростування, стягнути з відповідачки 10000 грн моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду від 16 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норма процесуального права, неповним з`ясуванням усіх обставин справи та неналежним дослідженням доказів.

Суд вважав суперечливим той факт, що відповідач у своїх дописах мала на увазі саме позивача. Дане твердження суду є необґрунтованим, оскільки зрозуміло, що образливі слова відповідача адресуються саме позивачу, тому що написані відразу після реплік останньої і виходять зі змісту переписки саме позивача і відповідача. Незважаючи на те, що відповідач не конкретизував адресата написаних нею образ, проте зі змісту наданих доказів чітко прослідковується, що зазначені образи були написані відповідачем у відповідь на запитання позивача.

Необґрунтованою є позиція суду, що вислови відповідача є оціночними судженням, оскільки образи відповідача є такими твердженнями, які можна перевірити, зміст цих тверджень не відповідає дійсності.

Зазначає, що допитані у судовому засіданні свідки зазначили, що образливі дописи відповідача бачили в реальному часі. Тому заперечення того факту, що відповідач була в даній групі, а відповідно писала образливі вислови, що принижують честь і гідність позивача, і висновки суду, що листування сторін у Інтернет мережі «Вайбер» не є належним доказом є безпідставними.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Заперечує фактичні обставини справи зазначені позивачки, оскільки в соціальній мережі «Вайбер» не поширювала інформації щодо позивачки, яка принижує її честь та гідність.

Зазначає, що в багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 , мешканці не створювали та не реєстрували ОСББ. В мережі «Вайбер» відсутня група «Дружба 101 А» і неможливо встановити чи здійснено поширення такої інформації у ній та виконання вимог щодо спростування інформації. Позивачкою додано до позовної заяви роздруківки з різних носіїв, та зазначено різні назви групи та групи без назви з різною кількістю учасників. Суд правильно оцінив подані докази у їх сукупності, зробив аналіз щодо суперечливості і невідповідності з поясненням і обґрунтуванням позовної заяви та прийняв справедливе рішення.

Крім того, сторона позивача за весь час розгляду справи не клопотала про проведення будь-яких експертиз.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянтка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що відсутні належні докази та відсутність у розповсюджених в соціальній мережі «Вайбер» дописах відповідачки юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для захисту гідності та честі фізичної особи ОСОБА_1 .

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Таким чином, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Аналіз змісту оспорюваних позивачем повідомлень свідчить про відсутність твердження про конкретні факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті в них викладені оціночні судження особи. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо, а оціночні судження спростуванню не підлягають.

Суд правильно зазначив про те, що із контексту переписки та використаних мовно-стилістичних засобів вбачається, що вказані вислови можуть стосуватися як якоїсь особи конкретно так і невизначеного кола осіб. Суд вірно вказав, що неможливо точно встановити особу чи осіб, якій чи яким адресовані оспорювані коментарі ОСОБА_3 , оскільки з наданих скріншотів такої переписки видно, що в коментарі на дописи відповідачки позивачка декілька разів задає питання з метою уточнення кого саме має на увазі відповідачка.

Крім того, судом встановлено, що переписка відповідачки відмічена у групах «Вайбер» з різними назвами та кількістю осіб, а саме: група з назвою «М» (а.с.13, 14, 71-72), група без назви з нуль учасниками (а.с.65-70); група «об?яви будинку Дружби 101А», в якій суперечлива кількість учасників, так як із одних скріншотів видно, що у групі є 5 учасників (а.с.8), в інших 31 учасник (а.с.9-12), ідентифікувати учасників груп неможливо.

Також немає доказів існування групи «Дружба 101А», в якій позивачка просить спростувати інформацію, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежним доказом скріншоти листування сторін у Інтернет мережі «Вайбер», оскільки неможливо ідентифікувати осіб, які здійснюють листування та існує технічна можливість зміни інформації, яка є на знімках екрану («скріншотах»).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статі 89 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що висловлювання відповідача є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню, та відсутність у розповсюджених в соціальній мережі «Вайбер» дописах відповідачки юридичного складу правопорушення, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 16 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин