Справа № 202/2608/20
Провадження № 2/202/242/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють від власного імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права на реєстрацію житлового приміщення в гуртожитку,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, за результатами розгляду якого просили суд визнати за ними право на реєстрацію в житловій кімнаті в гуртожитку АДРЕСА_1 . Заявлена вимога була обґрунтована тим, що позивачі вселились у гуртожиток правомірно, на підставі відповідного ордеру. Через деякий час позивачі виявили бажання приватизувати кімнату АДРЕСА_1 , однак юристами Департаменту (відповідач) позивачам, в усній формі, було відмовлено у приватизації кімнати із-за відсутності місця реєстрації у їхніх паспортах у відповідній кімнаті.

Зі сторони відповідача було надано відзив за змістом якого представник просив відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки доказів відмови позивачам у приватизації кімнати не надано, крім того як свідчать копії паспорті місце реєстрації позивачів зазначено саме у вказаному гуртожитку.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до копії ордера №845, виданого на ім`я ОСОБА_1 , в тому, що їй надається житлова площа у гуртожитку по договору, за адресою: кімната АДРЕСА_1 , на підставі договору найму житлового приміщення № 92 від 03 жовтня 2006 року.

У відповідності до копій паспортів ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , серія НОМЕР_2 , місце проживання останніх зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 2006 та 2007 року відповідно. Інформації про зняття з реєстрації місця проживання позивачів суду не надано.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 , сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 15 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) встановлено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті, серед іншого: здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18); приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52).

Відповідно до статті 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Частина 2 статті 9 ЖК УРСР закріплює за громадянином право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Статтею 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», який визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання, передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону (частина третя статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до частин першої, десятої та одинадцятої статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним.

До них належить відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

В той же час, судом було встановлено, що позивачі виявили бажання скористатися своїм правом на приватизацію кімнати, виділеної для проживання, в тім доказів порушення відповідачем прав позивачів та їхнього законного інтересу позивачами не надано (рішення уповноваженого органу про відмову, бездіяльність у розгляді відповідного звернення, тощо). Крім того, слід звернути увагу, що обставини на які позивачі посилались у позовній заяві, а саме щодо відсутності реєстрації місця проживання у гуртожитку спростовано дослідженими судом доказами копіями паспортів.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), які діють від власного імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 16, ), треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради (49069, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда, буд. 14, ), Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75), про визнання права на реєстрацію житлового приміщення в гуртожитку.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.О. Кухтін