Справа № 753/5565/19 Головуючий в суді І інстанції Лужецька О.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року у справі за поданням головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук Олени Андріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Фещук О.А. звернувся до суду з поданням, в якому просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 2-392/13 від 27.03.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 94 800,80 грн. та виконавчого листа №2-2627/12 виданого 21.09.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 815 916, 90 грн.

Зазначає, що державним виконавцем було здійснено всі необхідні заходи примусового виконання рішення суду у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження», при цьому за інформацією Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 має закордонний паспорт, що може свідчити про наявність можливості перетину державного кордону України та неповернення та, оскільки на даний час зобов`язання божника залишаються невиконаними, ОСОБА_1 тривалий час умисно ухиляється від їх виконання, то державний виконавець просить задовольнити подання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року подання державного виконавця задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язань згідно виконавчого листа № 2-392/13 від 27 березня 2013 року та виконавчого листа №2-2627/12 від 21 вересня 2018 року, виданих Дарницьким районним судом м. Києва.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити судове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги також зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази на підтвердження ухилення ним від виконання зобов`язань за виконавчими документами, також вказує, що він не знав про відкриті виконавчі провадження і не ухилявся від виконання судового рішення, тому обмеження його у праві виїзду закордон може призвести до порушення його прав, через що, на його думку, підстави для задоволення подання державного виконавця відсутні.

У свою чергу, головний державний виконавець Дарницького РВ ДВС у м. Києві подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції, а також вказує зокрема про те, що державним виконавцем зі свого боку вжито усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення, проте боржником не здійснено належних і достатніх дій щодо виконання рішення суду, що свідчить про його ухилення від виконання своїх зобов`язань у виконавчому провадженні, будь-яких доказів щодо погашення боргу ОСОБА_1 не надано, тому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконує належним чином зобов`язань у рамках виконавчих проваджень, при цьому державним виконавцем здійснені всі заходи по виклику боржника, його приводу, розшуку рухомого та нерухомого майна боржника, отримання відомостей про майно боржника, грошові кошти, його доходи, місце його проживання, через що суд дійшов про наявність підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчих листів № 2-392/13 від 27 березня 2013 року та №2-2627/12 від 21 вересня 2018 року, виданих Дарницьким районним судом м. Києва.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» неустойку у розмірі 94 800,80 грн. та суму заборгованості за кредитним договором № 1129 від 07.04.2008 року у розмірі 815 916, 90 грн.

На виконання вказаного рішення 27.03.2013 року та 21.09.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчі листи № 2-392/13 та 2-2627/12.

06.04.2018 року та 31.10.2018 року представник ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ з заявою про відкриття виконавчого провадження.

11.04.2018 року та 15.11.2018 року старшим державним виконавцем було відкриті виконавчі провадження ВП №5613813 та ВП №57697337. Копію зазначених постанов було направлено сторонам виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що судове рішення залишається не виконаним.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що на рахунках боржника, відкритих в банках та інших фінансових установах, відсутні кошти у національній та іноземній валютах та інші цінності; за боржником транспортних засобів не зареєстровано; боржник офіційно не працює, пенсію не отримує; за боржником нерухомого майна не зареєстровано.

12.06.2018 року до Відділу надійшло повідомлення з Державної міграційної служби м. Києва про те, що ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 27.07.2015 року.

Отже, з матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що у боржника відсутнє будь-яке нерухоме та/або рухоме майно, у боржника не має будь-яких доходів на території України та/або банківських рахунків, при цьому боржник має можливість для перетину кордону України.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У відповідності до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що державним виконавцем було вжито усіх необхідних заходів, щоб боржник у добровільному порядку виконав рішення суду та сплатив борг, проведено відповідні виконавчі дії з метою розшуку майна боржника та коштів, а боржник не здійснив належних і достатніх заходів щодо добровільного виконання рішення суду, не повідомив про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, однак боржником так і не здійснено належних дій щодо виконання у повному обсязі своїх зобов`язань у виконавчих провадженнях і матеріалами справи підтверджується факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду, через що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, при цьому колегія суддів враховує тривалий час перебування на виконанні судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадбанк України» заборгованості у загальному розмірі 910 717, 70 грн. за судовим рішенням від 12 березня 2013 року, відсутність доказів сплати боржником коштів з метою виконання рішення.

Посилання апелянта на те, що він не був обізнаний про наявність виконавчих проваджень, колегія суддів також відхиляє, оскільки апелянтом не було надано жодних доказів вчинення будь-яких дій з виконання вказаного судового рішення, і такі доводи не можуть бути підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: