Справа № 149/3013/20
Провадження № 22-ц/801/1916/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сільченко Олександр Васильович, на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Войнаревича М. Г. в залі суду в м. Хмільнику Вінницької області, повний текст судового рішення складений 23 липня 2021 року,

у цивільній справі № 149/3013/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.11.2001 вона купила у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та будівельні матеріали з яких було збудовано господарську будівлю хлів, який знаходиться поблизу вказаного будинку, де утримувала підсобне господарство. 21.03.2020 о 17:00 год відповідачі розвели багаття неподалік господарської будівлі хліва, при цьому сусіди робили їм зауваження на які вони не реагували та внаслідок чого зайнялася вказана будівля і було пошкоджено майно позивача. Для ліквідації пожежі було викликано бригаду пожежно-рятувальної частини, яка загасила пожежу. Внаслідок протиправних дій відповідачів їй було завдано матеріальну шкоду в розмірі 43 952,10 грн., яку позивач просила стягнути солідарно з відповідачів, а також 5000 грн. моральної шкоди. Окрім того позивач просила стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 1 261 грн. 20 коп., які складаються із: судового збору в розмірі 840,80 грн. за подання до суду позовної заяви та судового збору в розмірі 420,40 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 43 952 грн. 10 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 840 грн. 80 коп.

Судові витрати по оплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову залишено за позивачем.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , сталося загорання підсобного приміщення хліву, який розташований в АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим було пошкоджено майно, яке належить позивачу, загальна вартість якого складає 43 952, 10 грн., що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , який в судовому засіданні визнав позовні вимоги та вказав, що він одноособово здійснив порушення пожежної безпеки, в результаті чого сталося загорання хліва належного позивачу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, отже, вважає обґрунтованим та виправданим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями, з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 5 000 грн. Разом із тим, суд вважає за необхідне в частині стягнення майнової та моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 відмовити, оскільки належних та допустимих доказів причетності останнього до загорання хліва (сараю), що належить ОСОБА_5 , матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сільченко О. В., вказує, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на засадах верховенства права, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просить рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції зазначає, що відповідач позов визнав, проте це не відповідає фактичним обставинам справи, так як відповідач вказує, що вогнище, яке він розвів поблизу господарських будівель було під його контролем, а пожежа в господарських будівлях могла виникнути від короткого замикання електропроводки в цій будівлі, оскільки найбільше згорів дах. Вважає, що за наявності таких суперечливих обставин щодо причин пожежі, в справі необхідно було призначити експертизу, а відтак така причина достовірно не встановлена. Задовольняючи позов в повному обсязі, судом помилково оцінено як належні та допустимі докази: висновок експерта № 109 від 23.09.2020, фотокартки, накладну № 38 від 19.08.2018, довідку № 83 від 24.11.2020. Така позиція суду першої інстанції суперечить вимогам ст. 102, 106 ЦПК України, ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 18.12.2019 в справі № 522/1029/18, відповідно до яких розмір матеріальної шкоди може бути визначено лише на підставі проведеної експертизи, в якій зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду. Однак місцевим судом взято до уваги висновок експертизи № 109 від 23.09.2020, який виконано за постановою слідчого без додержання норм ЦПК України та поза межами розгляду цивільної справи, що є неприпустимим. Ухвалюючи незаконне рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача на користь позивача, судом не надана оцінка тому факту, що справа не містить правовстановлюючих документів на хлів, тобто стягуючи шкоду з відповідача на користь позивача, суд зробив такий висновок на припущеннях, що сарай належить позивачеві, що також суперечить вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 сам визнав в суді факт порушення ним правил пожежної безпеки, тому саме відповідач повинен був довести в суді факт того, що у пожежі відсутня його вина та просити про призначення експертизи. Посилання відповідача на коротке замикання електропроводки льоху є необґрунтованим, оскільки в хліві відсутня електропроводка. При цьому пожежа даху хліва почалась у місці, навпроти якого відповідач розвів багаття. В ході розгляду справи відповідач не оспорював обставин належності їй будівельних матеріалів, із яких збудований хлів. Також не оспорював обставин того, що виключно вона впродовж тривалого часу користується цим хлівом.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Судом установлено, що з 26.11.2001 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.11.2001 (а.с.7) та технічним паспортом на квартиру(а.с.9-10)

Згідно з довідкою Управління містобудування та архітектури від 18.11.2020 року № 12-24/524, АДРЕСА_3 . Перейменовано на АДРЕСА_3 (а.с.8)

Відповідно до витягу з ЄРДР від 02.06.2020, встановлено, що 01.06.2020 до ЧЧ Хмільницького ВП надійшла ухвала Хмільницького міськрайонного суду від 21.05.2020 справа № 149/957/20 за фактом умисного пошкодження майна шляхом підпалу, належного ОСОБА_1 (а.с.12)

Згідно з протоколом огляду місця події від 19.06.2020 з таблицями ілюстраціями до протоколу, об`єктом огляду є підсобне приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_2 , що являє собою господарську споруду, яка розташована між двома підсобними приміщеннями (а.с.13-17).

Постановою Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 26.06.2020 призначено судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено експертам Вінницького НДЕКЦ МВС (а.с.17)

Згідно з висновком експерта № 109 від 23.09.2020, майнова шкода завдана умисним пошкодженням, шляхом підпалу, підсобного приміщення - хліва, який розташований в АДРЕСА_2 , станом на момент проведення експертизи становить 36 682,10 грн. (а.с.18-28)

Окрім пошкодженого хліва, ОСОБА_1 було заподіяно також майнову шкоду внаслідок пошкодження майна, яке знаходилось в середині, а саме шланга садового, вартістю 1 400 грн., двох 40 літрових алюмінієвих бідонів, вартістю 3 200 грн., одного алюмінієвого бідону, вартістю 1 300 грн. та однієї алюмінієвої каструлі 40 літрів, вартістю 1 370 грн., що підтверджується фотографіями пошкодження (а.с.37-39), накладною № 38 від 19.08.2018 (а.с.40) та довідкою № 83 від 24.11.2020 (а.с.41).

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 26.06.2020, яка повідомила, що 29.03.2020 о 12:00 год. бачила, як відповідачі неподалік хліва, який розташований в АДРЕСА_2 , і належить ОСОБА_1 розпалили багаття та спалювали сміття. У зв`язку із тим, що вогонь був близько від хліва, вона зробила зауваження ОСОБА_2 , який відреагував агресивно та відповів їй нецензурними словами. В подальшому вона повернулася додому та о 18:00 год. вирішила набрати води і побачила ОСОБА_2 , який знаходився за сараєм та вогонь, що він палив. Коли загорівся хлів ОСОБА_1 вона не бачила. Біля 19:20, 19:30 год. до неї подзвонила сусідка ОСОБА_7 та повідомила, що горить щось біля сараїв. Вийшовши на вулицю вона побачила, що горить хлів, який належить ОСОБА_1 .. В подальшому приїхала пожежна допомога та працівники поліції (а.с.29-30).

Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 26.06.2020, вона повідомила, що 29.03.2020 о 17:00 год. знаходилась біля свого хліва та бачила, що в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 із своїм сином палили багаття неподалік хліва ОСОБА_1 , а саме на відстані 2-х метрів, на що нею було зроблено зауваження. В подальшому вона повернулась додому та о 19:00 год. вийшовши на вулицю побачила, що горить хлів ОСОБА_1 та в подальшому приїхали пожежники (а.с.31).

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 26.06.2020, остання повідомила, що зі слів очевидців їй відомо про протиправні дії відповідачів, а саме розведення ними багаття, яке в подальшому перекинулось на хлів ОСОБА_1 (а.с.32).

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 04.08.2020, останні повідомили, що дійсно розводили багаття біля хліва ОСОБА_1 , яке в подальшому погасили та пішли додому. В подальшому їм стало відомо, що хлів ОСОБА_1 загорівся та причини його загоряння їм не відомі (а.с.34-35).

Постановою про закриття кримінального провадження від 25.09.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000323 від 02.06.2020, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України (а.с.36).

Згідно з довідкою ПФУ у Вінницькій області № 521/02-23-18 від 30.10.2020 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницької області і отримує пенсію в розмірі 1 712 грн. (а.с.42).

Відповідно до довідки № 4148/222/01-2020 від 08.04.2020 встановлено, що в ході перевірки по факту пожежі на території, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 пояснив, що дійсно прибирав на своїй ділянці залишки городини та сухої трави, які в подальшому підпалив (а.с.109-110).

З акту про пожежу виданого Хмільницьким районним сектором ГУ ДСНС України у Вінницькій області, ймовірною причиною пожежі було необережне поводження з вогнем ОСОБА_2 (а.с.113-114).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем ОСОБА_2 було порушено вимоги п. 1.18 Розділу ІІІ Загальних вимог пожежної безпеки до утримання територій, будинків, приміщень, споруд, евакуаційних шляхів і виходів Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 № 1477, оскільки як встановлено з матеріалів справи та з показів свідків і з показів самого відповідача, багаття було розведено на відстані 2-3 метрів від хліва, що належить ОСОБА_1 .

Встановивши, що пожежа сталася з вини відповідача, який порушив вказані вимоги пожежної безпеки, що призвело до пошкодження майна позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відшкодування майнової та моральної шкоди із відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна , у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, а позивачі повинні доводити лише наявність шкоди та її розмір.

Доводи апеляційної скарги щодо достовірності висновку експертного дослідження, проведеного судовим експертом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, № 109 від 23.09.2020 є безпідставними.

За положенням частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі за умови, що стороною не надавався відповідний висновок із відповідних питань.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» зазначено, що за заявою осіб, які приймають участь у розгляді справи, суд призначає судову експертизу, якщо необхідність її проведення обумовлена обставинами справи і поданими сторонами доказами (тобто, при наявності належного обґрунтування підстав для проведення судової експертизи).

Висновок судового експерта та інформація, яка міститься у ньому не має для суду наперед встановленого значення, а є лише одним із доказів, які суд досліджує, надає оцінку за внутрішнім переконанням та враховує при вирішенні справи. Результат оцінки судом висновку судового експерта відображається у рішенні, в якому наводяться мотиви його прийняття або відмови у прийнятті.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги частини п`ятої статті 12 ЦПК України, зобов`язують суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу за таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Після дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції висновку експертного дослідження за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 109 від 23.09.2020 відповідач не заявляв клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи, а також не надав доказів на спростування висновку експертизи.

Аргументи відповідача та його представника про те, що зазначеному в позовній заяві експертному висновку, як письмовому доказу, надається правова оцінка в кримінальному провадженні не спростовують зазначеного вище.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про допустимість такого висновку експерта як доказу у цивільній справі, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в Постанові від 05 лютого 2020 у справі № 461/3675/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надана оцінка тому факту, що справа не містить правовстановлюючих документів на хлів не спростовують вірні висновки суду, оскільки факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на майно, для звернення за захистом цього права, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Законом встановлена презумпція вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідно до якої відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

На підставі повного і всебічного дослідження матеріалів справи та надання належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сільченко Олександр Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник