Справа № 191/1963/21
Провадження № 2/191/665/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Твердохліб А.В.

за участю секретаря - Лобової Ю.Л.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

29.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27 липня 1990 року за рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської Ради народних депутатів №326, йому надано дозвіл на будівництво гаражу та включено до списку колективу індивідуальних забудовників гаражного кооперативу «Таврія-ІІ». У цьому ж 1990 році ОСОБА_1 було побудовано гараж, погріб та оглядова яма. Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №156 від 28.04.2021 року гаражу Г-І з погрібом П-ІІ , що збудований ОСОБА_1 , згідно з рішенням Виконавчого комітету Синельниківської міської Ради народних депутатів №326 від 27 липня 1990 року, присвоєно поштову адресу: 131 и по АДРЕСА_1 . Згідно інформаційної довідки КП «Синельниківське МБТІ» за № 489 від 11.05.2021 року даний гараж заінвентаризовано за ОСОБА_1 , але право власності не зареєстровано. Коли позивач звернувся до державного реєстратора прав власності на нерухоме майно відділу і реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області з приводу здійснення державної реєстрації права власності на вищезазначений гараж, йому було в усній формі та роз`яснено, що ОСОБА_1 повинен надати документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує право власності на збудований гараж. У Департаменті ДАБІ Дніпропетровської області позивачу також усно роз`яснено, що на даний час в Управлінні відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію об`єкта, оскільки на момент будівництва гаражу (1990 рік) інспекції ще не існувало. Тому системне врегулювання вказаного питання можливе лише в рамках судового розгляду. Процедура прийняття в експлуатацію та форми бланків необхідних документів визначені Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який затверджено постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 (зі змінами). Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. У випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта'. Таким чином, позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на гараж в зв`язку із відсутністю документів про прийняття спірного гаража в експлуатацію та відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року прав власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійснення державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанов Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 499 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року по справі №557/1209/16-ц, згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. В зв`язку із викладеним, посилаючись на ст. ст. 319, 321, 331, 392, ЦК України, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на гараж (Г-І) та погріб (П-ІІ), розміром 28,5 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 и.

Представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до початку проведення судового засідання надав суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Яковіна О., до початку проведення підготовчого судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, згідно вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, встановив наступне.

Стаття 41 Конституції України декларує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами п. 1 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Зміст права власності встановлено статтею 317 Цивільного кодексу України і полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з архівним Витягом, виданим виконавчим комітетом Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 16.03.2021 року, встановлено, що 27 липня 1990 року виконавчим комітетом Синельниківської міської Ради народних депутатів №326 ухвалено рішення «Про дозвіл будівництва господарсько-побутових будівель, житлових будинків та інших споруд на раніше закріплених ділянках», яким додатково включено в списки колективу індивідуальних забудовників «Таврія-ІІ» (згідно з раніше утвердженим проектом забудови) ОСОБА_1 (а.с.8).

За інформаційною довідкою КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 11.05.2021 року №489 зазначено, що гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заінвентаризований за ОСОБА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради народних депутатів від 27.07.1990 року за №326 «Про дозвіл будівництва господарсько-побутових будівель, житлових будинків та інших споруд на раніше закріплених ділянках». Право власності на зазначене нерухоме майно в КП «Синельниківське МБТІ» станом на 31.12.2012 року (до вступу в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), не зареєстровано. В цілому на земельній ділянці розташований: гараж Г (1990) цегляний, погріб П (1990) цегляний, оглядова яма №1 цегляна. Загальна площа гаража складає 25,8 кв.м. Самочинного переобладнання не виявлено (а.с.10).

На підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року №156 «Про присвоєння поштової адреси гаражу по АДРЕСА_1 , що збудований ОСОБА_1 »., присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 - гараж Г-1 з підвалом П-1, що збудований ОСОБА_1 , згідно з рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської Ради народних депутатів від 27 липня 1990 року №326 «Про дозвіл будівництва господарсько-побутових будівель, житлових будинків та інших споруд на раніше закріплених ділянках» (а.с.9).

З наданої суду копії технічного паспорта, виданого КП «Синельниківське МБТІ» вбачається наявність розташованого за адресою: АДРЕСА_1 и, гаражу (Г), погребу (П), оглядової ями №1.

Позивачу ОСОБА_3 державним реєстратором прав власності на нерухоме майно відділу і реєстрації Синельниківської міської ради в усній формі роз`яснено, що для реєстрації права власності на спірний гараж, йому необхідно надати документи, що відповідно до вимог законодавства засвідчує право власності на нього.

У департаменті ДАБІ Дніпропетровської області позивачу було роз`яснено, що на даний час в Управління відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію об`єкта, оскільки на момент будівництва гаражу (1990 рік) інспекції не існувало.

Таким чином, позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на гараж в зв`язку із відсутністю документів про прийняття спірного гаража в експлуатацію та відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Нормою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 331 Цивільного Кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1,2 ст.3 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 499 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, оскільки правовстановлюючі документи у позивача на гараж, збудований до 1992 року відсутні, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши за ним право власності на вказане нерухоме майно.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 328, 331, 392 ЦК України, керуючись ст. ст. 12,81, 82, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на гараж (г-1), погріб (П-ІІ), розміром 28,5 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 и.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя:А. В. Твердохліб