Справа № 442/7249/21
Провадження № 6/442/147/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Гарасимків Л.І. вивчивши подання Старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Федурко Н.В. про скерування судового доручення.,

в с т а н о в и л а:

Старший державний виконавець Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Федурко Н.В. звернувся в суд із поданням про скерування судового доручення.,

Заява подана на стадії виконання судового рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Із заяви вбачається, що заявник не подав доказів надіслання вказаним ним учасникам справи копії заяви, не долучено жодних доказів, в описовій частині відсутні підстави заяви, заява звучить як скерування судового доручення, однак не конкретизовано з яким саме дорученням.

Відповідно до ст.1 Закон України "Про виконавче провадження": виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими Законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 вказаного закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається саме на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 13 та 18 - Закону України "Про виконавче провадження": під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 1). За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом (частина 5). Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та цим Законом (пункт 1 частини 2). Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини 3); у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частини 3); отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (пункт 21 частини 3); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22 частини 3). Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних і реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (частина 5).

Згідно ч. 4 ст. 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Із поданого подання вбачається, що прохальна частина не відповідає вступній частині та предмету заявлених вимог. Саме подання не конретизовано, не містить жодної правової норми на звернення до суду з таким поданням, тощо.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення даного подання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.183, 260-261 ЦПК України, суддя-

у х в а л и л а:

Подання Старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Федурко Н.В. про скерування судового доручення., - повернути без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.І. Гарасимків