ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/952/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участі секретаря Іванюти О.М.,

та сторін: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/12566/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2021 року, ухваленого суддею Дзюдбич В.Л., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису строком на 6 (шість) місяців у вигляді заборони ОСОБА_1 перебувати в місці проживання заявниці та їхньої дитини ОСОБА_1 , наближатись до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ближче ніж на 500 метрів; заборонити перебувати в місці перебування заявниці та дитини одночасно та заборонити наближатись до місця перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ближче ніж на 500 метрів, де б останні не знаходились; заборонити в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заборонити в будь-який спосіб контактувати (безпосередньо, чи телефоном, чи перепискою у месенджерах та електронною поштою тощо) з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заборонити в будь-який спосіб контактувати через третіх осіб (безпосередньо, чи телефоном, чи перепискою у месенджерах та електронною поштою тощо) з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заборонити в будь-який спосіб вчиняти дії, які шкодять психофізіологічному стану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заборонити в будь-який спосіб вчиняти майнове, фінансове, економічне насильство щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. В обґрунтування заяви вказала, що зі сторони колишнього чоловіка ОСОБА_1 вчиняється психологічне, економічне та фізичне насильство відносно неї та її дитини. За фактами насильства за її заявою внесені відомості до ЄРДР .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатись до місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ближче ніж на 500 метрів строком на 3 (три) місяці. Заборонено ОСОБА_1 знаходитись в місці перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одночасно та заборонити наближатись до місця перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ближче ніж на 500 метрів, де б останні не знаходились строком на 3 (три) місяці. Заборонено ОСОБА_1 в будь-який спосіб контактувати як особисто, так і через третіх осіб (безпосередньо, телефоном та перепискою у месенджерах, електронною поштою тощо) з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строком на 3 (три) місяці. У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.07.2021 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_2 у видачі обмежувального припису. Вказує на те, що зазначене рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що доводи заявниці не підтверджуються доказами, а ґрунтуються тільки на її припущеннях щодо вчинення ним насильства. Жодних рішень про притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності за вчинення насильства над заявником та їх дітьми немає. З часу розлучення він не спілкувався із колишньою дружиною, а малолітній син ОСОБА_4 проживав з ним з березня 2020 року. Він опікувався ним, возив на відпочинок за кордон, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.01.2021 року позивачці відмовлено у стягненні аліментів на малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 оскільки останній проживає з батьком. Протягом вказаного часу від сина ОСОБА_4 та ОСОБА_2 жодних скарг не було, жодного прояву насильства він не застосовував до відповідачки та дитини. Зазначає, що суд першої інстанції необгрунтовано взяв до уваги покази свідків ОСОБА_5 (матір заявниці) та ОСОБА_6 (сестри заявниці), які знаходяться з ним в неприязних стосунках та їхні свідчення ґрунтуються тільки на словах заявниці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду від 23.07.2021 р. №607/12566/21 залишити без змін. Вказує на те, що доводи скарги є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам. Зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин справи, а висновки підтверджується наданими нею доказами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на викладені у ній доводи.

ОСОБА_2 та та її представник апеляційну скаргу заперечили, рішення суду вважають законним та обґрунтованим.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, шляхом видачі обмежувального припису стосовно заборони ОСОБА_1 перебувати в місці проживання з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ближче ніж на 500 метрів, на строк три місяці, суд першої інстанції виходив з доведеності заяви та її обґрунтованості, однак з вищенаведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.11.1999 року який розірвано рішенням Тернопільстького міськрайонного суду від 23.11.2020 року.

Від даного шлюбу у сторін народилися діти: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Сторони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживають окремо за іншими адресами.

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , заявник обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї домашнє насильство. Як на підставу вимог заяви про видачу обмежувального припису, заявник посилалася на те, що протягом подружнього життя вона відчувала на собі психологічне, економічне та фізичне насильство з боку ОСОБА_1 . Зокрема не забезпечував сім`ю, забороняв працювати, заставляв дитину відвідувати гурток карате, після розлучення вигнав її з дачного будинку в с.Смиківці, погрожував фізичною розправою, зловживає спиртними напоями, перешкоджає веденню її бізнесу, а саме може бути розірваний договір оренди приміщення під впливом відповідача на орендодавця. Заявниця зазначила, що відповідач чинив тиск на дитину з приводу перебування на канікулах в м.Трускавці у бабусі.

Вважає, що дії відповідача носять ознаки домашнього насильства, які спричиняють шкоди їй та дитині. Заявниця просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, на 6 місяців а саме: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці проживання заявниці та їхньої дитини ОСОБА_1 , наближатись до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ближче ніж на 500 метрів; заборонити перебувати в місці перебування заявниці та дитини одночасно та заборонити наближатись до місця перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ближче ніж на 500 метрів, де б останні не знаходились; заборонити в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заборонити в будь-який спосіб контактувати (безпосередньо, чи телефоном, чи перепискою у месенджерах та електронною поштою тощо) з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заборонити в будь-який спосіб контактувати через третіх осіб (безпосередньо, чи телефоном, чи перепискою у месенджерах та електронною поштою тощо) з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заборонити в будь-який спосіб вчиняти дії, які шкодять психофізіологічному стану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заборонити в будь-який спосіб вчиняти майнове, фінансове, економічне насильство щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Розділ 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Так, згідно з положеннями ст.350-1ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У справі, що переглядається, встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після розлучення існують неприязні відносини .В даний час між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини та спір відносно користування дачного будинку в с. Смиківці, який належить батькові відповідача.

Необхідність видачі обмежувального припису, заявник аргументовувала вчиненням щодо неї економічного психологічного та фізичного насильства. В обґрунтування вказаних обставин заявником надано копії її заяв до правоохоронних органів та відповіді на них. Разом з цим, наведені заявником обставини не містять ознак психологічного та фізичного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення економічного психологічного та фізичного насильства щодо неї та дитини , а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису.

Сам факт звернення позивачки до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій ОСОБА_1 відносно неї свідчить про наявність конфлікту між заявником та відповідачем, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї економічне психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, будь-яких даних про притягнення ОСОБА_1 за заявами позивачки до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Жодних доказів щодо вчинення відповідачем домашнього насильства відносно заявниці та дитини матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів, що відповідач зловживає спиртними напоями.

Наявна в матеріалах справи довідка від.07.06.2017 року з Тернопільської комунальної швидкої допомоги (а.с.37.) свідчить про отримання ОСОБА_2 побутової травми і не є доказом вчинення відповідачем відносно заявниці фізичного насильства.

Покази свідків, допитаних у суді першої інстанції, не містять в собі беззаперечних та об`єктивних даних, які б дозволили зробити висновок про вчинення останнім домашнього насильства психологічного чи іншого характеру.

Представлена заявницею довідка №7 від 09.07.2021 року практичного психолога видана на запит ОСОБА_2 щодо особливостей, психоемоційного стану і системи внутрішньосімейних стосунків малолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не є доказом вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно малолітнього.

В довідці психолог зазначив, що дитина висловлювала бажання змінити місце проживання з Тернополя на Трускавець та психолог надав рекомендації рідним, щодо подолання дитиною вікової кризи.

В матеріалах справи наявне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року у справі за №607/20297/20 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів яким в позові про стягнення аліментів на малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено оскільки дитина проживає з батьком та витрати на його утримання несуть обоє батьків.

Під час розгляду справи №607/20297/20 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 в суді першої інстанції малолітній син сторін зазначав, що живе в будинку з татом менше року. Інколи залишається ночувати в квартирі, де живе мама, однак більше часу проводить з батьком. Сніданки йому відповідно готує тато або мама. Кишенькові гроші дають обоє батьки. В школі навчається до обіду, після школи йде на роботу до тата, де перебуває до часу тренувань. Займається карате 1,5 години з тренером в понеділок, середу та п`ятницю, заняття відбуваються об 18 год. 30 хв. Коли занять з карате немає, то після школи йде до тата на роботу або до мами на АДРЕСА_3 . Інших гуртків він не відвідує, гри на гітарі його вчить батько самостійно. Вихідні проводить з мамою або татом. Влітку цього року їздили з батьком та старшим братом в Туреччину. В суботу ходив на майстер-клас, який відвідав завдяки мамі. Як мама, так і тато придбавають для нього одяг та інші необхідні речі, разом стараються.

Як встановлено судом дитина в даний час проживає з заявницею.

Як вже вказано вище між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини, який в даний час вирішується в судовому порядку і між сторонами існує конфлікт.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що стосунки між ним та заявницею погіршились через іншу жінку з якою він перебуває у стосунках та з якою був на відпочинку разом із сином ОСОБА_4 за кордоном. Син був задоволений відпочинком., однак після того як ОСОБА_2 забрала сина до себе вважає, що дитина перебуває під впливом матері, а тому син свідчив в суді, що незадоволений відпочинком. Домашнього насильства відносно дитини не вчиняв, син проживав з ним і він ним опікувався поки заявниця не забрала дитину. Зазначив, що в даний час існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Враховуючи те, що факт психологічного, економічного та фізичного насильства щодо заявника з боку заінтересованої особи є недоведеним, а на підтвердження цього факту стороною заявника належних, допустимих та достатніх доказів суду не надано, колегія суддів прийшла до висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису та помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для її задоволення.

Разом з тим, судом встановлено, що між заявником та заінтересованою особою існує спір щодо визначення місця проживання дитини, користування нерухомим майном .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2021 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді