Справа № 944/3125/20 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/1528/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Пікула Олег Богданович, ОСОБА_2 щодо неправомірності розрахунку заборгованості по аліментах.

В обґрунтування скарги покликається на те, що при ознайомленні 30.06.2020 року з матеріалами виконавчого провадження № 55612334 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, яке перебуває у Яворівському РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів), йому стало відомо, що 02 червня 2020 року головним державним виконавцем Пікулою Олегом Богдановичем сформовано розрахунок заборгованості по аліментах, згідно з яким заборгованість зі сплати аліментів становить 6271,68 грн. Зазначає, що вищезазначений розрахунок заборгованості є неправомірним, таким що порушує його права, не відповідає вимогам законодавства, оскільки головний державний виконавець встановив, що з серпня 2018 року він повинен сплачувати не 746 грн., як зазначено в рішенні Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року, а 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує на те, що розмір аліментів визначений рішенням суду, а його матеріальне становище не змінилося, відтак у головного державного виконавця відсутні підстави та повноваження для зміни розміру аліментів. Звертає увагу, що в матеріалах виконавчого провадження наявні інші розрахунки заборгованості по аліментах, зокрема, від 04 вересня 2018 року, від 09 вересня 2019 року та від 17 січня 2020 року, однак в них відсутня інформація про сплату аліментів в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з серпня 2018 року. З наведених підстав просить: визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментах складений державним виконавцем Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Львів) від 02 червня 2020 року в межах виконавчого провадження № 55612334; зобов`язати державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Пікулу О.Б. видати новий розрахунок заборгованості по аліментах без зазначення заборгованості до 01 червня 2020 року.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2021 рокуу задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що державний виконавець зобов`язаний сумлінно виконувати свої службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав та свобод людини та громадянина, однак, незважаючи на те, що в судовому засіданні головний державний виконавець визнав неналежне виконання своїх посадових обов`язків, однак суд це не взяв це до уваги. Зазначає, що судом безпідставно не враховані розрахунки заборгованості по аліментах від 04 вересня 2018 року, від 09 вересня 2019 року та від 17 січня 2020 року, в яких відсутня інформація про сплату аліментів в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з серпня 2018 року та відсутність в матеріалах виконавчого провадження викликів, повідомлень, зобов`язань та інших документів, які б свідчили про наявну заборгованість. Покликається на те, що стягувач жодного разу не зверталася до суду чи Яворівського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) щодо заборгованості по сплаті аліментів, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність порушення прав стягувача чи дитини. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку смс-повідомлень, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 13 жовтня 2021 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 04 жовтня 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 13 жовтня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Яворівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавчий лист №460/1913/17 виданий 23.01.2018 року Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 746 грн. щомісячно, мінімальному для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання постановою законної сили до досягнення дитиною повноліття ( НОМЕР_1 ).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 02.06.2020 року з примусового виконання виконавчого листа №460/1913/17 виданого 23.01.2018 року Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, заборгованість по сплаті аліментів становить 6271,68 грн.

Звертаючись до суду із скаргою на розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, ОСОБА_1 вважав такий неправомірним, складеним з порушенням чинного законодавства, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про сплату аліментів в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з серпня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів розраховано з урахуванням положень ст. 195 СК України.

В обґрунтування таких висновків суд першої інстанції посилався на те, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», яким ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VII ЦПК України.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року стягненню з ОСОБА_1 підлягають аліменти в розмірі 746 грн. щомісячно, починаючи з 21 грудня 2017 року.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», яким частину другу статті 182 СК України викладено а такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Відповідно до Закону України № 2475-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року, частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, відповідно до якого виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Отже, починаючи з 28 серпня 2018 року виконавець повинен розраховувати та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі, не меншому, ніж мінімальний гарантований розмір, передбачений СК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 січня 2020 року в справі № 583/4243/18 (провадження №61-4362св19).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначив також про те, що законодавством, а саме, частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Верховним Судом у постанові від 03 травня 2018 року по справі № 581/638/17-ц., зазначено, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів.

Ураховуючи вищенаведене, дії державного виконавця при складенні розрахунку заборгованості по аліментах, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», відповідали вимогам положень статті 195 СК України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складання постанови.

Постанова складена 13.10.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.