ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/571/19 Номер провадження 22-ц/814/1816/21Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2020 року (ухвалене суддею Гальченко О.О., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 березня 2012 року на підставі Рішення виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району №13 від 15 березня 2012 року, він отримав у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , про що йому було видано Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , котре зареєстроване в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» 12 квітня 2012 року в книзі № 56, за номером запису № 3070, реєстраційний номер 36276153. Для поліпшення житлових умов сім?ї та ремонту в новій квартирі (так як житло не було обладнане умовами для проживання) він вирішив отримати кредит в ПАТ «Дельта-Банк» для купівлі побутових речей.

03 липня 2012 року він уклав з ПАТ «Дельта-Банк» кредитний договір № К-4438010 (надалі по тексту - кредитний договір) відповідно до якого Банк зобов`язувався надати грошові кошти в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч гривень) 00 копійок, строком до 02 липня 2019 року з остаточною виплатою за всі роки в сумі 265 459 (двісті шістдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень) 57 копійок.

В рахунок забезпечення по кредиту він передав в іпотеку Банку власну квартиру, про що 03 липня 2012 року підписав з Банком договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П. за реєстровим № 1987. Додатково в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та громадянкою ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 4438010, відповідно до умов якого остання поручилася за нього відповідати за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору в солідарному порядку.

Позивач вважає, що при наданні кредиту Банк діяв із порушенням вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», ввівши споживача в оману, а тому даний договір є недійсним.

Вказує, що договір від 03.07.2012 року, не містить істотних умов, прописаних в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, а саме: а) відомостей про державні субсидії, на які споживач має право, та спосіб їх отримання; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; в п. 2.4. зазначених правил вказано, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією, не надано документів, що позивач був письмово ознайомлений з істотними умовами договору. Тому вважає, що Банк здійснив укладення договору з істотним порушенням, що являється його недійсністю та порушив вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів».

Також зазначив, що не надаючи таку інформацію, банк порушив вище перелічені вимоги та ввів споживача в оману стосовно реальної процентної ставки та загальної сукупної вартості кредиту, що при укладенні договору перевищувала ніж та сума, котра зазначалася в договорі та представлялася споживачу банком перед укладенням договору. Також не було проведено переддоговірну роботу, що пов`язує з ознайомленням споживача з умовами котрої надає банк та на котрі сподівається споживач. Таким чином Банк порушив вимоги котрі зазначені в статті 202, 203 Цивільного кодексу України.

В зв?язку з чим, позивач прохав визнати дії ПАТ «Дельта-Банк» неправомірними та кредитний договір № К-4438010 укладений 03 липня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_1 - визнати недійсним та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - задоволено.

Визнано дії ПАТ «Дельта Банк» неправомірними та визнано недійсним кредитний договір № К-4438010 укладений 03 липня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

З вказаним рішенням суду не погодився АТ «Альфа Банк» (особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що оскаржуваним судовим рішенням порушено його права) в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником адвокатом Луньовою Анною Геннадіївною. В апеляційній скарзі прохала скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з?ясовано обставини справи, що мають істотне значення для справи та не надано їм належної оцінки, у зв?язку з чим прийнято не вірне по суті рішення. Вказує, що в основу рішення покладено виключно доводи та докази, надані Позивачем та його припущення, що є недопустимим.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано, що зміна п.1.3 Кредитного договору, яким передбачено плату комісії, не зумовлює змін жодних інших пунктів. Тому, визнання несправедливим одного єдиного пункту про нарахування комісії не може мати наслідком визнання недійсним всього Кредитногго договору та повне звільнення Позичальника від виконання всіх взятих ним на себе зобов?язань. Також зазначає, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що Кредитний договір містить несправедливі умови, що волевиявлення позивача не було вільним, що він не розумів значення своїх дій та не керував ними, також відстуні докази введення його в оману, наявності стороннього тиску та впливу щодо підписання умов договору. Отже, викладене свідчить про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним. Крім того, судом першої інстанції при розгляді вказаної справи порушено норми процесуального законодавства, оскільки суд визнаючи недійсним кредитний договір, виконання якого забезпечено заставою майна у відповідності до вимог ч.13 ст. 265 ЦПК України не застосував наслідки недійсності правочину (арешт на майно), застосування яких згідно ЦПК України є обов?язковим. В зв?язку з чим, безпідставно звільнив позивача від будь-яких наявних у нього зобов?язань

Своє право на апеляційне оскарження АТ «Альфа Банк» обгрунтовує тим, що він на підставі Договору №2098/К від 09.12.2019 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимог укладеного між АТ «Альфа Банк» та АТ «Дельта Банк», набув права вимоги за оспорюваним в суді Кредитним договором, та став новим Кредитором відносно Позивача. Однак, їх до участі у розгляді справи у якості співвідповідача або хоча б третьою стороною не залучали.

Перевіркою обґрунтованості доводів апеляційної скарги щодо наявності прав у апелянта на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване судове рішення впливає на права, інтереси та обов?язки АТ «Альфа Банк», оскільки з 09.12.2019 року право вимоги за даним Кредитним договором набуло АТ «Альфа Банк», а відтак оскаржуване судове рішення стосується їх прав та інтересів у зв`язку з чим він мав бути залучений до участі у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За вказаних обставин АТ «Альфа Банк» має право на оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представник позивача, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (надалі Позичальник було укладено Кредитний договір № К-4438010 (надалі за текстом Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120 000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 02 липня 2019 року з остаточною виплатою за всі роки в сумі 265 459 (двісті шістдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять гривень) 57 копійок.

Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 16 % річних у разі якщо Позичальником виконуються всі умови кредитного договору належним чином.

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені Кредитним договором, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 28767211 від 03.07.2012, квитанцією № 28755872 від 03.07.2012 та заявою від 03.07.2012.

Виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки №4438010 від 03.07.2012 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (Поручитель), ОСОБА_1 (Боржник), згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором № К-4438010 від 03.07.2012 року в солідарному порядку.

Судом встановлено, що оскільки відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту від 03.07.2012 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними.

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання умови кредитного договору від 03.07.2012 року щодо сплати комісії за супроводження кредитного договору недійсною.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п. 1.1.1. цього Договору, на залишок заборгованості за кредитом (непогашену суму Кредиту), при цьому кількість днів у місяці приймається за 30 днів, у році - 360 днів в періоді нарахування (30/360).

Згідно п. 3.4. Кредитного договору Позичальник здійснює погашення Кредиту та сплату процентів за користування Кредитом за період користування Кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, шляхом перерахування фіксованих платежів у сумі 2 984,00 гривень у чітко встановлений кредитним договором термін - «30» числа кожного місяця.

В свою чергу, відповідно до п. 1.6 Кредитного договору сукупна вартість Кредиту за цим Договором, з урахуванням процентної ставки за Кредитом та вартості супутніх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та погашенням, які необхідно здійснити як на користь Кредитора, так і на користь третіх осіб, зазначена у реальній процентній ставці, в абсолютному значенні подорожчання Кредиту (у грошовому виразі). Розмір реальної процентної ставки дисконтує всі майбутні грошові платежі Позичальника за Кредитом до чистої суми виданого Кредиту і з урахуванням сплати процентів за користування Кредитом, комісій, та інших плат, пов?язаних з наданням супутніх послуг, передбачених цим Договором, та складає 31.03 % на рік. Абсолютне значення подорожчання Кредиту/детальний розпис сукупної вартості кредит підсумовує всі Платежі Позичальника на користь Кредитора та на користь третіх осіб, враховує процентну ставку за користування Кредитом, комісії, та інші платежі, пов`язані з наданням супутніх послуг, передбачені цим Договором. Абсолютне значення подорожчання Кредиту/детальний розпис сукупної вартості кредиту наведено в Додатку № 1 до цього Договору, який є невід?ємною частиною.

Відповідно до пункту 11.6 Кредитного договору передбачено, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що: (1) він до укладення цього Договору отримав повну, доступну та вичерпну інформацію в письмовій формі щодо умов надання Кредиту за цим Договором, а саме - щодо сукупної вартості Кредиту з урахуванням процентної ставки за користуванням ним, переліком та розміром всіх комісій Кредитора, що пов`язані з наданням Кредиту і обслуговуванням кредитної заборгованості, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої сукупної вартості подорожчання Кредиту, враховуючи розмір комісії за обслуговуванням кредитної заборгованості та всю іншу інформацію передбачену Законом України «Про захист прав споживачів»: (2) один з оригіналів цього Договору був переданий Позичальнику.

Невід?ємною частиною Кредитного договору № К-4438010 є Додаток до Кредитного договору № К-4438010 від 03.07.2012 «Графік платежів згідно Кредитного договору № К-4438010 від 03 липня 2012 р.».

Також, ОСОБА_1 отримано лист-повідомлення щодо надання інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту від 03.07.2012, відповідно до якого, з підписання цього Листа-повідомлення клієнт засвідчує, що перед укладенням Кредитного договору він отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання Кредиту, а саме: щодо сукупної вартості Кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій Банку, що пов?язані з наданням супутніх послуг при наданні, обслуговуванні і погашенні Кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої сукупної вартості подорожчання Кредиту, враховуючи розмір комісії за супутні послуги при наданні кредиту та обслуговуванні кредитної заборгованості, щодо складових комісій, а також отримав роз`яснення щодо переваг та недоліків запропонованої йому схеми кредитування, та ці переваги та недоліки, а також умови кредитування, у тому числі складові комісії за супутні послуги при наданні кредиту та обслуговуванні кредитної заборгованості є зрозумілими, і клієнт згоден отримати супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості.

Цей Лист-повідомлення у разі укладення Кредитного договору № К-4438010 від 03 липня 2012 р. вважається його невід?ємною частиною та детальним розписом сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача у розумінні п. 3.1 та 3.4 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил наданням банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Позичальник підтвердив, зазначивши на останній сторінці даного Листа- повідомлення що «оригінал отримав 03.07.2012 р.» під підпис.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. З наданих матеріалів справи вбачається, що позичальник погодився з усіма істотними умовами договору, йому була надана Банком вся необхідна інформація в письмовому вигляді, про що він зазначив в договорі шляхом його підписання, сукупна вартість кредиту та умови його погашення йому також були зрозумілі.

До таких висновків також дійшов суд першої інстанції з якими погодився позивач і не оскаржував рішення суду.

Крім того, законність укладення оспорюваного кредитного договору вже була предметом судового розгляду, під час розгляду позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. За результатами розгляду вказаного позову Полтавським районним судом Полтавської області 22.09.2014 року було прийнято рішення, яким позов був задоволений. З ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно було стягнено заборгованість за кредитним договором №К-4438010 від 03.07.2012 року в загальному розмірі 125109,85 грн., з яких: 110723,35 грн - заборгованість за кредитом; 10786,50 грн заборгованість за відсотками; 3600 грн комісія за ведення кредиту. Вказане рішення суду в передбаченому законом порядку після набрання законної сили було звернено до виконання.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки положення оспорюваного договору щодо встановлення комісії за управління кредитом суперечать вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», укладений між сторонами кредитний договір є недійсний.

На думку колегії суддів такі висновки суду першої інстанції є передчасними та необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, поза увагою місцевого суду, залишилися положення абзацу 3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до яких вказані положення є нікчемними, а тому визнанню недійсними не потребують.

Крім того, судом першої інстанції не застосовано положення ст. 217 ЦК України, та безпідставно визнано недійсним кредитний договір в цілому, оскільки недійсність недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин.

До того ж, судом першоі інстанції, проведено оцінку вимог позивача без врахування рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22.09.2014 року, яким з позивача та поручителя ОСОБА_2 солідарно було стягнено заборгованість за кредитним договором №К-4438010 від 03.07.2012 року, в тому числі і за комісією за ведення кредиту. Дане рішення набрало законної сили, а оскільки при його винесенні надавалася оцінка законності укладання спірного кредитного договору, підняте позивачем питання повинно вирішуватися у спосіб та в межах вказаної судової справи.

За вказаних обставин, вибраний спосіб захисту є не раціональним та таким, що не відповідає загальним принципам цивільного судочинства, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2020 рокуз ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються - на позивача.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів». При подачі апеляційної скарги АТ «Альфа Банк» сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн.

Враховуючи, що вказаною постановою суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, тому судові витрати у розмірі 1152,60 грн. слід компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2020 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Судові витрати у розмірі 1152,60 грнкомпенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін ______________ Л.М. Хіль