Справа №265/6808/21
Провадження №2/265/1559/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/6808/21 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, третя особа: ОСОБА_2 ,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись у його обґрунтування на те, що він є онуком ОСОБА_5 , оскільки його батько, ОСОБА_6 , був сином ОСОБА_5 . Так в 1995 році його батько, мати, ОСОБА_2 , та бабуся, ОСОБА_5 шляхом приватизації отримали у власність по 1/3 частки кожний квартири АДРЕСА_1 . Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, ОСОБА_6 , після смерті якого мати позивача отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину кв. АДРЕСА_1 , що належала батьку позивача. Натомість нотаріусом було відмовлено у видачі ОСОБА_2 свідоцтва щодо іншої 1/3 частки такого житла, яку, як вважав позивач, його батько успадкував після смерті своєї матері, ОСОБА_5 . Отже, 1/3 частина приватизованої кв. АДРЕСА_1 залишилась ніким не успадкованою. Наразі минуло вже 15 років з моменту смерті бабусі позивача, спадкова справа за якою не заводилась, та увесь цей час він разом зі своєю сім`єю, тобто з дружиною, ОСОБА_7 , та донькою, ОСОБА_8 , постійно проживає у вказаній квартирі, а його мати, ОСОБА_2 , проживає окремо від його родини. На підставі ст. 344 ЦК зазначав, що добросовісно заволодів спірною часткою квартири, бо не знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності, добросовісно помиляючись та вважаючи, що батько позивача прийняв спадщину, що залишилась після смерті бабусі позивача. Додавав, що він володіє спірною часткою квартири відкрито та безперервно протягом більш як 15 років, хоча зареєстрований в АДРЕСА_2 , проте фактично проживає у спірній квартирі з 1 грудня 1992 року та по даний час, здійснюючи її утримання та сплачуючи комунальні послуги. Крім цього вказував, що власник спірного майна помер у 2006 році, тому 15 років у такого майна фактично відсутній власник, а заволодіння майном відбулось без достатніх правових підстав, оскільки до смерті батька позивача ОСОБА_1 був спадкоємцем останньої черги на спадкування після смерті його бабусі. Натомість зі смертю свого батька він взагалі був позбавлений такої можливості, бо заповіт померла бабуся, ОСОБА_5 , не складала, а інших підстав для спадкування її майна у позивача не було. Зауважував, що спірне майно фактично повинно було перейти до держави чи громади, однак жодних дій уповноважені органи з приводу реєстрації державної чи комунальної власності на 1/3 частку кв. АДРЕСА_1 не вчиняли. На підставі викладеного просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку кв. АДРЕСА_1 .

Позивач, ОСОБА_1 , та його представник, адвокат Шутенко О. В., у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві до суду, яку просили задовольнити повністю.

Представник відповідача, Маріупольської міської ради, ОСОБА_4 , в суді не заперечував проти задоволення вимог ОСОБА_1 , визнаючи пред`явлений ним до міської ради позов.

Третя особа, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, не заперечуючи проти задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до змісту ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено ЦК. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Суд зауважує, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Також суд зазначає, що відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давність володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17.

Також у постанові від 1 серпня 2018 року по справі № 201/12550/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. При цьому безтитульність є фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суд за матеріалами справи встановив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 1995 року № НОМЕР_1 , зареєстрованого в Маріупольському БТІ 7 червня 1995 року, реєстр № 38648, вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 набули права спільної сумісної власності на кв. АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтва про смерть, виданого 15 березня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 389 від 15 березня 2014 року у віці 68 років.

В той же час на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 2015 року, реєстр нотаріусу № 1-344, вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 1/3 частку кв. АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_2 , право власності якої на вказане нерухоме майно було зареєстровано 15 липня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 лютого 2020 року, а також від 21 вересня 2021 року.

Судом також встановлено, що за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про смерть № 774 від 12 квітня 2006 року, складеним відділом ДРАЦС по місту Мелітополь реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області.

Натомість, відповідно до постанови від 11 червня 2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку кв. АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , внаслідок того, що ОСОБА_6 не прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 2 листопада 2021 року вбачається, що відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 10 березня 1956 року Яловською сільською радою Шериневського району Брестської області, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_6 , матір`ю якого вказана ОСОБА_9 , актовий запис № 4 від 12 лютого 1946 року.

За свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 9 червня 2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що 11 серпня 1971 року ОСОБА_6 та ОСОБА_10 уклали шлюб, актовий запис № 2787 від 11 серпня 1971 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище - ОСОБА_11 .

На підставі свідоцтва про народження, виданого 1 листопада 1974 року відділом РАЦС Орджонікідзевського району м. Жданова, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , батьками якого вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , актовий запис № 1273 від 1 листопада 1974 року.

Таким чином судом встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 був сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 , батьком позивача, ОСОБА_1 , та чоловіком ОСОБА_2 .

На підставі відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 зареєстрований 2 січня 2002 року по АДРЕСА_2 .

Натомість, суд встановив, що на підставі довідки про склад родини від 31 серпня 2021 року та актів про фактичне проживання від 31 серпня 2021 року, складених КСН «Східний», вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає по АДРЕСА_3 разом із своєю родиною: дружиною, ОСОБА_7 , та донькою, ОСОБА_8 , 2009 р. н., що засвідчують сусіди по такому будинку.

Крім того на підставі акту ОСББ «Київська 39» від 31 серпня 2021 року, складеного за свідченнями сусідів по будинку, вбачається, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_3 разом із своєю родиною: дружиною, ОСОБА_7 , та донькою, ОСОБА_8 , 2009 р. н., починаючи з 1 грудня 1992 року та по теперішній час.

В той же час факт володіння позивачем кв. АДРЕСА_1 підтверджується також квитанціями про проведення оплат за комунальні послуги за такою адресою, надані ОСОБА_1 , за квартплату, електропостачання, вивіз сміття, газопостачання, розподіл газу, водопостачання, на внески з утримання будинку за серпень 2018 року, за березень 2019 року, за жовтень 2019 року, за липень 2020 року, які були сплачені дружиною позивача, ОСОБА_7 .

Так за свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 2 червня 1993 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Маріуполя Донецької області, вбачається, що 2 липня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_13 уклали шлюб, актовий запис № 1137 від 2 липня 1993 року, внаслідок чого дружині позивача було присвоєно прізвище - ОСОБА_11 .

Крім того свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вказували суду, що знають родину позивача, оскільки з 1993 року та з 2012 року відповідно як сусіди ОСОБА_1 постійно мешкають відповідно у кв. АДРЕСА_4 . Стверджували, що позивач постійно мешкає у кв. АДРЕСА_1 з моменту заселення, тобто з 1993 року. При цьому разом із ОСОБА_1 увесь цей час мешкають лише його дружина та дитина. Додавали, що декілька разів свідки бачили бабусю позивача, ОСОБА_5 , яка приїздила у гості до ОСОБА_1 . Також свідки часто бачили мати позивача, ОСОБА_2 , яка фактично мешкала за іншою адресою, оскільки з 1993 року по АДРЕСА_3 постійно мешкали лише ОСОБА_1 та його дружина з дитиною.

Отже, на підставі досліджених доказів суд встановив, що ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном, 1/3 часткою кв. АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , бабусі позивача, якою відкрито та безперервно він володів понад 10 років поспіль.

При цьому відсутні положення закону про обмеження чи заборону набуття права власності позивачем за набувальною давністю.

Таким чином суд дійшов висновку за наслідками розгляду справи, що ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном, що складається з 1/3 частки кв. АДРЕСА_1 , оскільки спочатку вважав її успадкованою своїм батьком, якою продовжує по нині відкрито, безперервно володіти протягом 15 років, вважаючи, що набув таку частку у спадок після смерті своєї бабусі, ОСОБА_5 .

З урахуванням переліченого позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визнання на підставі рішення суду за ним за набувальною давністю права власності на 1/3 частки кв. АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, третя особа: ОСОБА_2 , - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності за набувальною давністю на нерухоме майно у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 11 жовтня 2021 року.

Суддя