Справа № 345/2487/21
Провадження № 22-ц/4808/1472/21
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних матері та батька за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 04 серпня 2021 року під головуванням судді Кардаш О.І. у м. Калуш,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних матері та батька.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є непрацездатними особами пенсіонерами, а пенсія, яку вони отримують, не забезпечує мінімального проживання.

Вони є особами похилого віку та потребують матеріальної допомоги для забезпечення нормального рівня життя та лікування.

Посилаючись на те, що відповідач, який є їх єдиним сином, є молодою працездатною особою, має заробіток, однак добровільно допомогу батькам не надає, не забезпечує їх необхідним для нормального проживання, просили стягнути з ОСОБА_3 аліменти на їх користь в розмірі по 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на кожного з батьків.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних матері та батька.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначають про неврахування судом першої інстанції обставин, що вони є непрацездатними особами та особами похилого віку, потребують матеріальної допомоги для забезпечення нормального рівня життя, а відповідач може надавати таку допомогу.

Крім того, вказані обставини визнаються відповідачем та не підлягають доказуванню.

Вказують, що єдиним їх доходом є мінімальна пенсія, яка не може забезпечити їм нормальне фізичне існування та потреби у придбанні ліків.

Відповідач є їх єдиним сином, однак не допомагає їм матеріально, тому є всі підстави для стягнення аліментів на їх утримання в розмірі по 1/4 частці на кожного з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов повністю.

ОСОБА_3 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 15.03.1985 (а.с. 7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є пенсіонерами за віком, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (а.с. 3).

Відповідно до виписок по картковим рахункам позивачів ОСОБА_2 за період з грудня 2020 року по травень 2021 року отримала пенсійні виплати в загальній сумі 21 773, 37 грн, зокрема з грудня 2020 року по лютий 2021 року включно в сумі 3 446,99 грн щомісячно, з березня по травень 2021 року в сумі 3 810,80 грн щомісячно, а ОСОБА_1 з грудня 2020 року по лютий 2021 року отримував пенсійні виплати в сумі 2 100,00 грн щомісячно, з березня по травень 2021 року в сумі 2 200,00 грн щомісячно (а.с. 8-10).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.12.2019 між відповідачем та ОСОБА_4 шлюб розірвано. Від вказано шлюбу є троє дітей, на яких рішенням цього ж суду від 24.03.2020 вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти до повноліття дітей в загальній сумі 2 888,00 грн (а.с. 30-34).

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Як на підставу своїх вимог, позивачі посилаються на положення ст. 202, 205 СК України.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

З системного аналізу чинного законодавства України випливає, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обстави

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять будь-яких інших доказів, відповідно до яких можливо встановити дійсне матеріальне становище позивачів, окрім як доказів про розмір отриманої ними пенсії.

З урахуванням вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за загальним правилом мінімальний розмір пенсії за віком у 2021 в період з 01.01.2021 30.06.2021 становить 1 769, 00 грн., в період 01.07.2021 30.11.2021 1 854, 00 грн.

Суд першої інстанції правильно вказав, що позивачами не доведено необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку відповідача. При цьому, суд першої інстанції врахував, що позивачі отримують пенсію вищу, ніж законодавчо встановлений мінімум в державі. Згідно пояснень представника позивачів вони хронічними захворюваннями не хворіють. Позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту захворювань і витрат на лікування. Тому судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачі спроможні забезпечити нормальний рівень свого життя. Фактична непрацездатність позивачів і отримання ними пенсійних виплат, у незначній на їх думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на їх утримання.

З цих підстав не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачі потребують матеріальної допомоги для забезпечення нормального рівня життя. Посилання апелянтів на отримання мінімальної пенсії спростовуються встановленими судом обставинами щодо розміру їх пенсійних виплат.

Вимоги ст. 43 ЦПК України встановлюють обов`язки учасників справи, зокрема сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд має виходити з того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідач ОСОБА_3 05.07.2021 подав до суду заяву в якій зазначив про визнання позову в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вірно вважав, що між сторонами у цій справі відсутній реальний спір. Відповідач визнав позовні вимоги, маючи обов`язок по утриманню трьох малолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, та рішенням суду від 24.03.2020 з ОСОБА_3 стягуються аліменти на трьох дітей в мінімальному розмірі. Сторони по справі проживають разом, пов`язані спільним побутом, що вказує про необґрунтованість посилань позивачів на те, що відповідач не допомагає їм матеріально, не забезпечує їх.

З урахуванням встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні законні підстави для задоволення позову, незважаючи на визнання такого відповідачем.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 04 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський