ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м.Суми

Справа №583/524/21

Номер провадження 22-ц/816/1212/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26 травня 2021 року, постановлене у складі судді Огієнка О.О., у приміщенні Тростянецького районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позов мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 1992 року, ним та його дружиною ОСОБА_2 з державного житлового фонду було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира була придбана за його кошти, але покупцем у договорі зазначена його дружина.

15 серпня 1995 року шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано, але придбану за час шлюбу квартиру не було поділено.

27 травня 1997 року між ОСОБА_3 та виконавчим комітетом Охтирської міської ради укладено договір дарування вказаної квартири, який був посвідчений нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Ковальчук С.П. Вказує, що нотаріально посвідченого доручення у ОСОБА_4 , який діяв в інтересах виконкому Охтирської міської ради не було. Вважає, що укладений ОСОБА_4 договір дарування є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам закону у зв`язку з порушення порядку його укладення, передбаченим Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Вказує, що він звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири від 27 травня 1997 року, але рішенням Охтирського районного суду від 14 серпня 1998 року йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності, що під час купівлі квартири він проживав разом з ОСОБА_3 однією сім`єю, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство та він надавав кошти на купівлю квартири. Вказане рішення суду було залишено без змін ухвалою судової палати з цивільних справ Сумського обласного суду від 16 вересня 1998 року, але постановою президії Сумського обласного суду від 21 грудня 1998 року скасовано як незаконне. У подальшому рішенням Охтирського районного суду договір дарування квартири визнано недійсним, але ухвалою судової палати з цивільних справ Сумського обласного суду від 16 березня 1999 року вказане рішення було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Охтирського районного суду. Ухвалу судової палати з цивільних справ Сумського обласного суду від 16 березня 1999 року позивач оскаржив до Верховного суду України, у подальшому справу була передана на розгляд до Тростянецького районного суду, рішенням якого від 18 липня 2001 року у позові відмовлено. Вважає, що суддями невірно були застосовані положення ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, оскільки його віднесли до «інших осіб», яких суд може визнати членами сім`ї наймача, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. На цю помилку суддів не звернули увагу також і судді Верховного Суду України.

Вказує, що рішення Тростянецького районного суду не є рішенням суду про визнання виконавчого комітету Охтирської міської ради, як юридичної особи, власником спірної квартири, оскільки виконавчий комітет Охтирської міської ради взагалі не був ні стороною, ні третьою особою при укладанні ОСОБА_4 договору дарування, оскільки він не мав нотаріально посвідченого доручення на право діяти від імені будь-якої іншої особи.

Зазначає, що виконавчий комітет Охтирської міської ради ніколи не приймав рішення про оформлення права власності на спірну квартиру та проведення державної реєстрації речового права на квартиру. Крім того, виконавчим комітетом Охтирської міської ради договір дарування не був виконаний, оскільки спірна квартира не приймалася на його баланс.

Також вказує, що 31 травня 2016 року державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації апарату Тростянецької міської ради Манченко О.О. незаконно розглянула не підписану заяву про державну реєстрацію виникнення у Охтирського міськвиконкому права власності на квартиру АДРЕСА_2 і 02 червня 2016 року прийняла рішення про державну реєстрацію речового права.

Посилаючись на вказані обставини, просить зобов`язати відповідача, який незаконно зареєстрував за собою право власності на квартиру, яка за законом є власністю позивача на праві спільної сумісної власності подружжя, вжити заходи по відновленню права позивача на квартиру АДРЕСА_2 ; зобов`язати відповідача вжити заходи по скасуванню реєстрації в ЄДРРПНМ права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_2 .

Тростянецький районний суд Сумської області рішенням від 26 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції; неповне і не всебічне з`ясування обставин, на які послався позивач, як на підставу своїх вимог; незастосування норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин; не врахування висновків Верховного Суду, які є обов`язковими для застосування судами першої та апеляційної інстанції, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову або направити справу за підсудністю до Охтирського міськрайонного суду для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що квартира АДРЕСА_2 придбана у період його шлюбу з ОСОБА_3 за його кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Вказує, що суд першої інстанції вважав, що 27 травня 1997 року виконавчий комітет Охтирської міської ради народних депутатів набув квартиру у власність на підставі договору дарування укладеного з ОСОБА_3 , а тому є власником квартири, оскільки у справі №2-31/2001 суд відмовив ОСОБА_1 у визнанні угоди недійсною за відсутності його письмової згоди. Проте, у вказаній справі судом не було перевірено та не встановлено такі факти: чи був договір дарування реально укладеним і дійсним за законом; чи міг бути виконком Охтирської міської ради народних депутатів стороною договору; чи міг бути набувачем права колективної власності на квартиру, у державну власність квартира не передавалася; чи має бути куплена за гроші на підставі Закону України «Про власність», а не безоплатно приватизована, правовий статус спільного сумісного майна подружжя. Отже, без передачі квартири у державну власність договір дарування вважається неукладеним (ч. 2 ст. 243 ЦК УРСР), і цей факт встановлюється вперше.

Також суд не звернув уваги на те, що він не був стороною договору дарування квартири від 27 травня 1997 року, а тому факт існування невиконаного договору дарування лише підтверджує безоплатність юридичного вибуття спірної квартири з його власності, як співвласника майна, яке є спільною сумісною власністю, а тому наявні підстави для витребування такого майна у відповідача на підставі ч. 3 ст. 388 ЦК України.

Крім того зазначає, що виконавчий комітет Охтирської міської ради народних депутатів не був зареєстрований як юридична особа приватного права не міг бути стороною договору дарування і набувачем приватного (цивільного) права на приватну квартиру.

Вказує, що дана справа за територіальною підсудністю підлягає розгляду у Охтирському міськрайонному суді. Справа передана на розгляд до Тростянецького районного суду незаконно, оскільки законних підстав брати самовідводи у суддів Яценко Н.Г., Ярошенко Т.О., Плотникової Н.Б. не було, а добросусідські відносини не є перешкодою для здійснення правосуддя.

Від виконавчого комітету Охтирської міської радинадійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5 , яка заперечує проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, намагається переглянути рішення суду, які набрали законної сили та спростувати встановлені рішеннями суду обставини щодо законності набуття виконавчим комітетом Охтирської міської ради на підставі договору дарування від 27 травня 1997 року права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 10 липня 1992 року між виконавчим комітетом Охтирської міської ради народних депутатів та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 придбала у виконавчого комітету Охтирської міської ради народних депутатів вищевказану квартиру (а. с. 6).

27 травня 1997 року між ОСОБА_3 та виконавчим комітетом Охтирської міської ради укладено договір дарування однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , за умовами якого ОСОБА_3 подарувала, а виконавчий комітет міської ради прийняв у дар вищевказану квартиру (а. с. 92).

Згідно реєстраційного напису на правовстановлюваному документі, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві комунальної власності за виконкомом міської ради народних депутатів, записано в реєстрову книгу №73 за реєстровим №10205 від 05 червня 2002 року (а. с. 93).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 60690431 від 06 червня 2016 року, 31 травня 2016 року державним реєстратором Тростянецької міської ради Манченко О.О. за виконавчим комітетом Охтирської міської ради зареєстровано право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі дублікату договору дарування від 27 травня 1997 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02 (а. с. 94).

Судом також встановлено, що судовими рішеннями ухваленими у справах за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неодноразово перевірено та підтверджено законність набуття виконавчим комітетом Охтирської міської ради права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Так, рішенням Тростянецького місцевого суду Сумської області від 18 липня 2001 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2001 року та ухвалою Верховного Суду України від 01 березня 2002 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Охтирського міськвиконкому про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 , залишено без задоволення. Вказане рішення Тростянецького районного суду мотивовано тим, що під час перебування відповідачки на квартирному обліку, вона претендувала на отримання 3-х кімнатної квартири, але такої квартири у наявності не було і при виділенні 4-х кімнатної квартири вона подарувала однокімнатну квартиру виконкому. Такі умови були вигідними для відповідачки, а тому вона і уклала даний договір. Також суд дійшов висновку, що сторони навмисно створили вказану ситуацію з метою незаконного збагачення за рахунок держави, так як сім`я із п`яти чоловік була забезпечена житлом загальною площею 56,4 кв.м. (а. с. 95-98).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 березня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Охтирського міського бюро технічної інвентаризації, Охтирської міської державної нотаріальної контори про визнання відсутності факту втрати жодного з обох оригіналів договору дарування, які повинні видаватися обдарованій стороні і відповідно визнання безпідставною видачу дублікату договору дарування замість загубленого, скасування самого дублікату, скасування державної реєстрації дублікату юридично нікчемного позастатутного договору, залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги виконавчого комітету Охтирської міської ради задоволено та заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 користуватися квартирою АДРЕСА_2 ; зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не чинити перешкоди представникам виконавчого комітету Охтирської міської ради щодо входу у квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 99-108).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову до Сумського обласного державного нотаріального архіву про скасування виданого 22 березня 2016 року дублікату договору дарування житлової квартири (а. с. 109-113).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2018 року, залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування або визнання недійсним рішення державного реєстратора Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О. про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_2 за виконавчим комітетом Охтирської міської ради у формі комунальної власності у зв`язку з незаконними і протиправними діями відповідача (а. с. 114-119).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 фактично оспорює договір дарування від 27 травня 1997 року, укладений між ОСОБА_3 та виконкомом Охтирської міської ради.

Проте, як убачається з матеріалів справи, законність набуття виконавчим комітетом Охтирської міської ради квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 27 травня 1997 року підтверджено ухваленими по справах судовими рішеннями за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира АДРЕСА_2 придбана у період його шлюбу з ОСОБА_3 за його кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки постановою Сумського апеляційного суду від 26 травня 2020 року встановлено, що позивачем не доведено набуття спірної квартири у період шлюбу, а тому на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Також встановлено, що у період з 10 липня 1992 року, з моменту купівлі квартири і до 27 травня 1997 року, тобто до моменту укладення договору дарування, ОСОБА_3 та позивач спільно не проживали, так як обставини відсутності між сторонами сімейних відносин встановлені також рішенням Тростянецького місцевого судуСумської області від 18 липня 2001 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2001 року та ухвалою Верховного Суду України від 01 березня 2002 року.

Колегією суддів також не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2021 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко