РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/2381/21

Провадження № 22-ц/4815/1052/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

особа дії якої оскаржуються державний виконавець Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поддубний М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Омельчуком Денисом Володимировичем на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2021 року (постановлену у складі судді Тимощука О.Я.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поддубного М.І. про арешт майна боржника,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 25.11.2020 року винесену державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поддубним М.І. у виконавчому провадженні № 49430249.

В обґрунтування скарги зазначає, що сума боргу становить 1 067 449 грн. 10 коп., а арешт накладено на все майно, що належить боржнику. Покликається на довідку приватного підприємства "Оцінка" № 01/13/01 від 13.01.2020 року, згідно якої станом на 11.01.2020 року ринкова вартість арештованого майна становить в межах від 2 400 000 до 3 000 000 грн.. Таким чином доводить, що вартість майна є більшою, ніж сума заборгованості за виконавчим документом №2-9624/2009 від 22.12.2009 про стягнення з нього боргу у розмірі 1 067 449,10 грн. на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Просить визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника №49430249 від 25.11.2020 року винесену державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поддубним М.І..

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поддубного М.І. про арешт майна боржника від 25.11.2020 року по виконавчому провадженню № 49430249 відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що є не доведеними доводи скаржника про те, що арешт на майно боржника накладений не в межах суми стягнення. В діях державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 25.11.2020 року № 49430249 порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» судом встановлено не було.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Омельчук Д.В. оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що перевірка законності накладення державним виконавцем в межах виконавчого провадження №49430249 арешту на все його майно вже було предметом судового розгляду. Так, ухвалою Рівненського міського суду від 03.03.2020 року було задоволено його скаргу та визнано протиправною та скасовано постанову про арешт майна, винесену державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Безпаловою М.С. від 23.12.2016 року по виконавчому провадженню № 49430249. Однак, 25.11.2020 року, без будь-яких нових обставин, державний виконавець Поддубний М.І. повторно наклав арешт на все його рухоме та нерухоме майно. Зауважує, що 13.05.2019 року головним державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мартинюком Ю.Ю. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що знаходиться на території с. Бармаки, Рівненського району, Рівненської області, що є предметом іпотечного договору. Тобто, державний виконавець в межах даного виконавчого провадження вже реалізував своє право щодо накладення арешту на майно боржника, а саме на те майно, яке він просить реалізувати з метою погашення боргу і звіт про оцінку якого він подав державному виконавцю. Тому, вважає рішення державного виконавця щодо повторного арешту всього його майна протиправним.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а подану ним скаргу задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу місцевого суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, п.п. 6, 8 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (який набрав чинності з 5 жовтня 2016 року і діяв на дату винесення постанови) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право накладати арешт на майно боржника, здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Судом встановлено, що на виконанні у Рівненському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поддубного М.І. перебуває виконавче провадження №49430249 щодо виконання виконавчого листа №2-9624/2009, виданий 22 грудня 2009 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ТзОВ "ОТП факторинг Україна", 1067449,10 грн..

Постановою про арешт коштів боржника від 22 листопада 2020 року, відповідно до ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", з метою реального, повного та своєчасного виконання рішення суду, державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника на загальну суму 1174394,01 грн..

Згідно статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» при примусовому виконанні рішення, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, державний виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

З наведених норм законодавства вбачається, що норми чинного законодавства а саме: Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень не наділяють повноваженнями державного виконавця, який здійснює примусове виконання рішення, правом здійснювати визначення вартості майна боржника до винесення постанови про арешт майна боржника.

Тому, місцевим судом обґрунтовано не взято до уваги довідку приватного підприємства «Оцінка» № 01/13/01 від 13.01.2020 року, яка вже понад рік не актуальна та не може вважатись належним та допустимим доказом неправомірності оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та не доводить факту недотримання співмірності заходів примусового виконання та обсягу вимог за рішеннями.

Посилання апелянта на ухвалу Рівненського міського суду від 03.03.2020 року по справі № 569/621/20, як на підставу скасування оскаржуваної постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 25.11.2020 року, не доводить факту неправомірності останньої, так як обставини, викладені у цій ухвалі, не стосуються предмету поданої скарги у даній справі.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та не вбачає підстав для висновку про порушення державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження №49430249 положень Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 на його дії та рішення відсутні.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Омельчуком Денисом Володимировичем залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 01 жовтня 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.