Справа №265/5996/21
Провадження №2/265/1421/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

за участі секретаря Дрьомової О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/5996/21 за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із ОСОБА_3 19 червня 2006 року кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за умовами кредитного договору. Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер, внаслідок чого представники позивача вважали спадкоємцями майна померлого ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були зареєстровані із спадкоємцем за однією адресою на момент відкриття спадщини. Представниками позивача була подана претензія від 8 вересня 2020 року нотаріусу 4-ї державної нотаріальної контори м. Маріуполя, а відповідачам 28 травня 2021 року була направлена претензія з вимогою погасити заборгованість спадкодавця. Однак, оскільки добровільно спадкоємці не погасили борг ОСОБА_3 перед банком в сумі 10472,03 грн., що складається з боргу з кредиту в розмірі 10472,03 грн., то просив суд стягнути на користь банку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказану заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2006 року разом із судовими витратами.

Представники позивача у судове засідання не з`явились повторно, будучи повідомленими про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяв з проханням вирішити спір у їх відсутність.

Натомість, у клопотанні представника позивача, ОСОБА_4 , про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, яке судом було задоволено, також було зазначено про можливість розгляду позову АТ «КБ «Приватбанк» без виклику сторін, що суд розцінює, як заяву, якою представник банку надав згоду на вирішення наявного спору за відсутності представника АТ «КБ «Приватбанк».

Відповідачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явились також за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленими про час та місце слухання справи належним чином.

Суд, розглянувши справу за відсутності учасників процесу, дослідивши письмові матеріали, вважає поданий позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 19 червня 2006 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 3000 грн. зі сплатою 36% річних на залишок заборгованості.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, наданими представником позивача на підтвердження заявлених вимог, визначена згода клієнта на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 3.3).

За матеріалами справи вбачається, що кредитний ліміт ОСОБА_3 за кредитним договором від 19 червня 2006 року змінювався у бік збільшення до розміру 11230 грн. з 26 січня 2015 року, що підтверджується розрахунками позивача та випискою з карткового рахунку ОСОБА_3 , які позичальник використовував на власні потреби, що також підтверджується видачею ОСОБА_3 карток у банку строком дії до квітня 2021 року.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_3 за договором кредитування від 19 червня 2006 року станом на 9 квітня 2020 року, час смерті ОСОБА_3 , становить 10472,03 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 10472,03 грн.

Зміна назви юридичної особи позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується випискою з державного реєстру юридичних осіб та статутом АТ «КБ «Приватбанк».

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).

За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язання - це правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому за ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до змісту ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, враховуючи наведені положення закону, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти за договором від 19 червня 2006 року у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не були повернуті, то встановлені обставини справи свідчать про порушення прав позивача, внаслідок чого суд дійшов висновку про наявність зобов`язання позичальника повернути фактично отримані кредитні кошти в сумі 10472,03 грн.

Судом, натомість, встановлено, що на підставі свідоцтва про смерть, виданого 10 квітня 2020 року Лівобережним районним у міста Маріуполі відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 592, ОСОБА_3 у віці 67 року помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до змісту ч. 1. ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Натомість, за ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

При цьому за ч. 1, 4 ст. 1231 ЦК до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

За ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК (в редакції з 4 лютого 2019 року) кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Суд зауважує, що положення ст. 1281, 1282 ЦК регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника. При цьому наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Суд також зазначає, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст. 1281, 1282 ЦК, зокрема, ст. 1281 ЦК визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог.

Так суд звертає увагу на те, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність», оскільки ч. 4 ст. 1281 ЦК визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. 2, 3 цієї статті. В той же час за ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, визначені ст. 1281 ЦК строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Так сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 522/407/15-ц.

Суд зазначає, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 цієї статті.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 11 березня 2019 року по справі № 759/12484/15-ц.

Таким чином у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, та не відмовилися від її прийняття, замінюють спадкодавця в усіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у поставові від 23 травня 2018 року по справі № 192/2761/14.

При цьому суд зауважує, якщо спадкоємець прийняв спадщину, то кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 175/4367/15-ц.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2019 року по справі № 640/6274/16-ц.

Суд за матеріалами справи встановив, що 8 вересня 2020 року представниками позивача була надіслана до нотаріальної контори претензія кредитора від 4 серпня 2020 року в порядку ст. 1281 ЦК до спадкоємців боржника, ОСОБА_3 , про необхідність погашення боргу за договором кредиту від 19 червня 2006 року в сумі 10472,03 грн., яка мала місце на момент смерті спадкодавця.

25 вересня 2020 року 4-а державна нотаріальна контора міста Маріуполя повідомила представників банку про те, що щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась, що також підтверджується відомостями 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя від 27 вересня 2021 року на підставі інформації зі Спадкового реєстру.

В той же час за відомостями з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 10 вересня 2021 року та від 14 вересня 2021 року на виконання ухвали суду за клопотанням представника позивача була отримана інформація, з якої вбачається, що станом на 9 квітня 2020 року (момент смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по АДРЕСА_1 разом із таким спадкодавцем були зареєстровані відповідачі, ОСОБА_1 (з 23 лютого 2016 року) та ОСОБА_2 (з 11 травня 2006 року).

Суд також зазначає, що 28 травня 2021 року представники позивача надіслали лист-претензію від 6 травня 2021 року відповідачам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємцям ОСОБА_3 , про необхідність погасити заборгованість спадкодавця перед банком за договором від 19 червня 2006 року.

Натомість, суд встановив, що за інформацією від 14 вересня 2021 року Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що за результатами перевірки Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про актовий запис про шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні.

Також матеріали справи не містять відомостей про підтвердження родинних відносин спадкодавця, ОСОБА_3 , та відповідачки, ОСОБА_1 .

Крім того на підставі відомостей від 10 серпня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається відсутність даних про зареєстровані права на нерухоме майно за ОСОБА_3 .

Таким чином на підставі матеріалів справи суд встановив, що представниками позивача не було підтверджено коло спадкоємців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , які прийняли після його смерті спадщину, бо не доведено перед судом родинний зв`язок між відповідачами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Отже, не було доведено перед судом й факту спадкування майна такого спадкодавця відповідачами за положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК.

Крім того в судовому засіданні не було доведено існування на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 обсягу спадкового майна та його вартість для визначення меж відповідальності можливих спадкоємців за боргом такого спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК, оскільки матеріали справи не містять відомостей про наявність спадкової маси на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Отже, суд встановив, що в судовому засіданні не було доведено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , тобто що вони успадкували зобов`язання спадкодавця перед банком щодо погашення заборгованості у встановленому судом розмірі 10472,03 грн. в межах вартості майна, одержаного у спадок.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк», заявлених до відповідачів про стягнення боргу спадкодавця за кредитним договором від 19 червня 2006 року в сумі 10472,03 грн., слід відмовити.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 12 жовтня 2021 року.

Позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», , юридична адреса: вул. Грушевського 1-Д, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Суддя