Справа № 474/478/18
Провадження №2/2/474/78/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.21 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі судового засідання - Багрін Н.А.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 (в режимі відео конференції)

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

без участі:

представника відповідача Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області (залучений до участі у справі правонаступник Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області внаслідок реорганізації останньої),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (правонаступником якої в результаті реорганізації є Врадіївська селищна рада Первомайського району Миколаївської області) про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_5 (як дочки та матері) та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що у травні 2015 р. померла її мати ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 9,88 га, вона є спадкоємцем першої черги за законом до спадкового майна, та в силу ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після її смерті як особа яка постійно проживала з нею за однією адресою на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом подання заяви до нотаріальної контори у встановлений 6 місячний строк відсутні. З метою здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину вона звернулася до приватного нотаріуса Демченко Т. М. із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 9,88 га, про що отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлювального документу з державною реєстрацією права власності за померлою ОСОБА_5 на спадкове майно, а саме земельну ділянку, з роз`ясненням необхідності звернення з цього питання до суду. Отримати дублікат державного акту також не виявляється можливим так як його власник помер. Іншим чином поновити свої спадкові права позивач не може. Щодо факту родинних відносин, то вказане їй необхідне для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, оскільки у свідоцтві про народження позивача її мати вказана як ОСОБА_6 , тоді як у свідоцтві про укладення шлюбу її матері з батьком ОСОБА_7 , прізвище матері вказане дівоче як « ОСОБА_8 », з наступним присвоєнням дружині прізвища « ОСОБА_9 ». При цьому документи з яких би прослідковувався перехід матері з прізвища « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_8 » відсутні. В зв`язку з чим у неї виникла необхідність у встановлення цього факту.

В судовому засідання позивач, її представник підтримали позовні вимоги, посилалися що третя особа ОСОБА_3 спадщину за заповітом не прийняла, так як у 6-ти місячний строк не звернулася з відповідною заявою до нотаріуса.

Представник відповідача Доброжанівської сільської ради в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою (вх.№2689 від 01.07.2021р.) про розгляд справи у відсутність представника.

Представник відповідача Врадіївської селищної ради в судове засідання не з`явився, звернувшись з заявою (вх.№2758) про розгляд справи у відсутність представника, в якій позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що на розгляді Верховного суду перебуває цивільна справа № 474/454/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, оскільки ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері позивача ОСОБА_5 складеним нею у травні 2011 року на користь ОСОБА_3 . Тому вважав підстави для задоволення позову відсутні.

22.09.2021 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_4 надав на адресу суду клопотання (вх.№3708) про долучення до матеріалів справи оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №075470 на право власності на земельну ділянку площею 9,98 га від 22.10.2003р., з огляду на що вважає відсутнім предмет спору, через що у позові слід відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши наявні по справі докази суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася (на російській мові) ОСОБА_11 щекова ОСОБА_12 , место рождения Преуральский край Западно - Казахстанской республики, селения ОСОБА_13 (свідоцтво про народження № НОМЕР_1 видане 25.08.1939 року бюро актов гражданського состояния Приуральськой КСС);

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 , якій минуло 24 роки, місце народження якої Казахстан, Західно- Казахстанська обл.., м. Уральськ, по національності росіянка, особа якої посвідчувалася свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 виданим 25.08.1939 року Уральським міськЗагсом, та яка на день звернення проживає в с. Доброжанівка Врадіївського району Миколаївської області Україна, уклала шлюб з ОСОБА_15 , за результатами реєстрація якого ОСОБА_16 присвоєне прізвище « ОСОБА_10 » (витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №9 від 05.06.2018р.);

16.01.1996 року ОСОБА_17 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дьяково Приуральського району Западно Казахстанської обл.., уклала шлюб з ОСОБА_7 , за результатами реєстрації якого ОСОБА_16 присвоєне прізвище « ОСОБА_9 ». Місце реєстрації Доброжанівська сільська рада Врадіївського району Миколаївської області (свідоцтво про укладення шлюбу №265328 від 16.01.1996р.);

29.11.1996 року ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дьяково Приуральського району Западно-Казахстанської обл. звернулася до Доброжанівської с.р. з заявою про отримання паспорту з огляду на зміну прізвища, та отримала паспорт НОМЕР_2 (форма №1 ОСОБА_5 );

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Доброжанівка Врадіївського району Миколаївської області народилася ОСОБА_18 , у свідоцтві про народження якої, розділі батьки, наявний запис: батько ОСОБА_7 , «національність» українець, та «мати» ОСОБА_6 , «національність» росіянка (свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 03.05.1973 року);

У актовому записі про народження ОСОБА_18 у графі «відомості про дитину ПІП» наявний запис « ОСОБА_10 » та після його закреслення (визнання батьківства) - ОСОБА_19 , та графі «відомості про мати» - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , росіянка (актовий запис про народження №8 від 03.05.1973р.);

06.09.1994 року позивач ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_20 , за результатами реєстрації якого їй було присвоєне прізвище « ОСОБА_21 » (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_4 );

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла (свідоцтво про смерть НОМЕР_5 від 26.02.2015р.)

Спадкодавець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент смерті, була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_1 , 1973 р.н., зятем ОСОБА_20 , онуками ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , зятем та правнуком (довідка Врадіївської селищної ради №1496 від 21.03.2018р.);

За життя ОСОБА_5 , проживаюча в с. Доброжанівка отримала у власність земельну ділянку площею 9,88 га в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (оригінал державного акту серії МК № 075470 виданий 22.10.2003р., зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю … за №257 наданий під час судового розгляду 22.09.2021 року представником третьої особи, витяг з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян по Доброжанівській сільській раді);

11.04.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Демченко Т. М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 9,88 га, на що нотаріусом ї було відмовлено. У цій же постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (її мотивувальній частині) приватним нотаріусом було зазначено про те, що спадкодавицею ОСОБА_5 13.07.2010р. було складено заповіт на спірну земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 , та вже 10.05.2011 року нею ж було складено заповіт на цю ж земельну ділянку на ім`я Сини ОСОБА_24 . Однак Сини ОСОБА_25 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не зверталася, тому вважається, що спадщину не прийняла. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадщину мають особи зазначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, неприйняття спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. За такого нотаріус прийшла до висновку що вказана нотаріальна дія не може бути здійснена через ненадання правовстановлюючих документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, який як повідомила заявниця у неї відсутній (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №870/02-32 від 11.04.2018р.);

22.10.2020 року за результатами перегляду Миколаївським апеляційним судом рішення суду І інстанції від 14.08.2020р. у цивільній справі № 474/454/18 за позовом Сині ОСОБА_26 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 вчиненого на користь Сини ОСОБА_26 яким у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено, суд апеляційної інстанції рішення суду І інстанції в частині позову ОСОБА_3 скасовано, з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_3 в позові про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (постанова Миколаївського апеляційного суду від 22.10.2020р.);

Суд вважає що між сторонами склалися правовідносини з приводу встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельну ділянку.

При прийняття рішення суд керується:

Згідно з ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1223 цього кодексу встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У п.п. 2, 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У відповідності до п. 1 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховоного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення №5 від 31.03.1995 року, суд може встановлювати й факти, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 7 цієї ж Постанови Пленуму Верховоного Суду України №5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Юридичне значення для заявниці має факт родинних відносин між нею та її матір`ю, для отримання свідоцтва про право на спадщину.

За приписами ст. 96 ЦПК України - оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

З урахуванням викладеного, аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 доводилася матір`ю позивачу ОСОБА_1 , про що свідчить співвідношення ім`я, по батькові, національність, дата та місце народження, а також подальше місце проживання спадкодавиці, та серія і номер свідоцтва про народження на її дошлюбне прізвище « ОСОБА_27 » (яка вступала в шлюб з ОСОБА_7 як ОСОБА_16 ) з свідоцтвом про народження яке посвідчувала особу нареченої при укладенні шлюбу ОСОБА_28 з ОСОБА_15 , а також з огляду на те, що для реалізації заявницею права на спадщину є визнання факту родинних відносин і саме цей факт має для заявниці юридичне значення, суд вважає позовну вимогу про встановлення факту родинних відносин такою, що підлягає задоволенню..

Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, то суд вважає їх такими, що підлягають до задоволенню, з огляду на наступне.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до п. 4.14. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві (п. 4.15. глави 10 розділу II вищезазначеного Порядку). Отже, спадкоємці зобов`язані надати нотаріусу документи, які підтверджують вказані факти.

Як уже зазначалось вище 11.04.2018 року позивачу ОСОБА_1 приватним нотаріусом Демченко Т. М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 9,88 га через ненадання правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, який як повідомила заявниця ОСОБА_1 у неї відсутній. Тому їй нотаріусом роз`яснено про вирішення питання належності майна попередньому власнику та наступному його власнику (спадкоємцю) у разі відсутності правовстановлювального документу у судовому порядку.

З вказаного вбачається, що згадувана вище постанова нотаріуса винесена з дотриманням норм чинного законодавства України, а відтак є законною. Однак позивачка була позбавлена можливості надати правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

В ході судового розгляду, 22.09.2021р. представником третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 надано, як випадково знайдений ОСОБА_3 у особистих документах, оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №2079470, яка є предметом спору у вказаній справі та право власності на яку просить визнати позивач за ним у позові, шляхом спадкування за законом після попереднього її власника ОСОБА_5 (спадкодавець), з підстав втрати правовстановлювального документу на цю ж земельну ділянку (державного акту серії МК №2079470).

Однак незважаючи на подання учасником справи оригіналу державного акту для огляду суду, що мало місце лише 22.09.2021року, суд вважає що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку, з огляду на ту обставину, що на момент звернення до нотаріуса (яким винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальній дії з підстав саме відсутності оригіналу цього доказу у позивача), та з вказаним позовом до суду у 2018 році, у позивача були відсутні передумови для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі через відсутність у неї оригіналу право встановлювального документу на земельну ділянку. Відсутні такі - і станом на день ухвалення рішення, з огляду на приписи ст. 96 ЦПК України, відповідно до якої оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, тобто можливість позивача з метою оформлення спадкового майна після смерті матері скористатися доказом наданим третьою особою у справі також відсутня, оскільки поданий нею доказ може бути повернутий третій особі, за її ж заявою, як особі якою він був наданий для огляду саме суду, та відповідно у суду відсутні повноваження передавати його зі справи будь-яким іншим особам.

За таких обставин, суд вважає доведеним обставини наявності у позивача перешкод в оформленні спадкових прав (отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом) в нотаріальному порядку, про що нотаріусом винесено постанову про відмову вчиненні нотаріальної дії, що стало підставою його звернення у 2018 році за судовим захистом з вказаним позовом, а тому його вимога про визнання, в порядку спадкування за законом, права власності на земельну ділянку площею 9,88 га належну спадкодавцю (матері) ОСОБА_5 на підставі державного акту серії МК №2079470 - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт.Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області доводилася матір`ю ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності на земельну ділянку площею 9,88 га (яка складається з двох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_6 з кадастровим №:02:000:0540, та ділянка № НОМЕР_7 з кадастровим №:01:000:0588) в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 075470 виданого 22.10.2003р. на ім`я ОСОБА_5 та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №257, - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 28.09.2021 року.

Суддя В.В.Фасій