ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7068/21 Справа № 212/2390/21 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» правонаступником якого є акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, АТ «КЗРК»), про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на різних посадах підземних умовах шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», 19 місяців (12.09.2000.- Позивачу було встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова зі стійким больовим синдромом та вираженими статико-динамічними порушеннями часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і артрозом колінних суглобів (ПФ першого - другого ступеня), та вібраційна хвороба другої стадії від дії локальних вібрацій.

16.03.2021 року МСЕК йому первинно було встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 35% радикулопатія, 30% вібраційна хвороба та третя група інвалідності, з черговим переоглядом 01.03.2022 року.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійні захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 204 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Аакціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 185 000,00 (сто вісімдесят п`ять тисяч грн. 00 коп.), без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Аакціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1850,00 гривень (одна тисяча вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.)

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішення в частині визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду та збільшити моральну шкоду до заявлених у позові вимог, тобто до 204 000 грн.

Позивач вважає, що судом при визначені розміру моральної шкоди не було враховано та оцінено надані ним докази, які підтверджують його поганий стан здоров`я, який почав погіршуватися під час роботи на підприємстві відповідача, який не забезпечив належних умов праці, порушивши вимоги законодавства про охорону праці.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував положення Конституції та не в повній мірі компенсував заподіяну йому моральну шкоду, яку він визначив в розмірі 204 000 грн., виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідач АТ «Кривбасзалізрудком», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що відповідальність за виникнення у Позивача професійного захворювання лежить безпосередньо на ньому самому, оскільки він не відмовлявся від дорученої йому роботи, трудовий договір не розірвав, тобто добровільно працював в шкідливих умовах праці, отримуючи за виконання такої роботи певні пільги.

Окрім того, відповідач вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт спричинення йому моральної шкоди.

Також скаржник не погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, вважає його значно завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, ані усталеній судовій практиці по аналогічним справам.

Вказує, що суд першої інстанції стягнув на користь позивача 185 000 грн. моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб, що не відповідає нормам Податкового кодексу України.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, тоді, як апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , з 12.08.2000 року по 18.10.2019 року працював у шахтобудівельному управлінні ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в підземних умовах що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13-14).

Правонаступником публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» якого є акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджено копіями витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та Статуту.

05.02.2021 року на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4.

В п. 17 Акту зазначено, що підставою для встановлення професійного захворювання стало те, що працюючи прохідником у шахтобудівельному управлінні ПАТ «Кривбасзалізрудком» у період з 12.09.2000 по 18.10.2019, ОСОБА_1 в підземних умовах виконував комплекс робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації, а саме: буріння шпурів та скважин ручними перфораторами, роботи зі зрошення гірничої маси після вибухових робіт, зачищення виробок від просипів гірничої маси, ремонтування бурового обладнання.

В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням.

Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів вібрації локальної. (а.с.8)

В п.18 Акту зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок важкості праці, а саме: маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну, перевищувала на 10 кг та складала 40 кг при допустимій до 30 кг; періодичне перебування в незручній робочій позі 62,2% при допустимому до 60%; шум, еквівалентний рівень шуму перевищував на 3 дБА, при фактичному - 115 дБА, при гранично-допустимому 112 дБА.

Позивачу встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова зі стійким больовим синдромом та вираженими статико-динамічними порушеннями часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і артрозом колінних суглобів (ПФ першого - другого ступеня), та вібраційна хвороба другої стадії від дії локальних вібрацій.

Відповідно до довідки МСЕК від 16.03.2021 року позивачу первинно встановлено втрату працездатності в розмірі 65% втрати професійної працездатності, з з яких 35% радикулопатія, 30% вібраційна хвороба та третя група інвалідності, з черговим переоглядом 01.03.2022 року. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, тому роботодавець зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не погоджується з доводами Відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди та відсутності підстав для її відшкодування, та погоджується з доводами Позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими.

Колегія суддів також не погоджується з доводами відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, визначеної судом до стягнення з відповідача на користь позивача і у цій частині погоджується з доводами Позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач первинно 16.03.2021 втратив 65% професійної працездатності за двома професійними захворюваннями (35% - радикулопатія та 30% вібраційна хвороба) з встановленням третьої групи інвалідності, обсяг і характер фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, а також тривалість праці позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 1 місяця, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір зі 185 000 грн. до заявлених у позові вимог до 204 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 204 000 грн.

Не заслоговують на увагу і доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння їй шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 1850 грн. до 2040 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

За подання позивачем апеляційної скарги на рішення суду з відповідачана користь держави, також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3060 грн. (2040 грн. х 150%).

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року в частині розміру моральної шкоди і судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 зі 185 000 (ста вісімдесяти п`яти тисяч) грн. до 204 000 (двохсот чотирьох тисяч гривень) грн., відповідно збільшивши судовий збір з 1850 грн. до 2040 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі в розмірі 3060 (три тисячі шістдесят гривень) грн. за подачу позивачем апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: