справа № 489/5129/19 провадження №2/489/121/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Долгорученко Т.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним

встановив:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визнати недійсним договір позики, укладений між сторонами, що оформлений письмовою розпискою від 01.04.2017 та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що у грудні 2016 року він звернувся до ОСОБА_4 з пропозицією продати йому автомобіль «JAC» з відстроченням платежу. На вказану пропозицію ОСОБА_4 погодився продати автомобіль за 2200,00 дол. США з відстроченням платежу та передав йому автомобіль у користування, повідомивши що він не є власником автомобіля. Договір купівлі-продажу було оформлено в усній формі.

У березні 2017року до нього звернувся ОСОБА_2 з вимогою передати йому грошові кошти в сумі 2200,00 дол.США за автомобіль, який він придбав у власника на підставі довіреності, проте строк дії довіреності сплинув. Також відповідач повідомив, що ОСОБА_4 не мав права розпоряджатися автомобілем, оскільки не розрахувався за нього з ним.

Після перемовин відповідач прийняв його пропозицію здійснити бартер автомобіля «JAC» на автомобіль «Reugeot Boxer», залишивши в себе автомобіль «JAC». Договір міни (бартеру) між сторонами було укладено усній формі. Однак, 01.04.2017 відповідач повідом його що передумав та почав вимагати викупу автомобіля «JAC» за 2200,00 дол. США. В якості гарантії викупу відповідач просив надати розписку про нібито отримання у нього в борг 2200,00 дол.США до вирішення питання купівлі-продажу автомобіля у строк до 01.04.2018 та обіцяв повернути автомобіль «Reugeot Boxer» під час оформлення такого договору. На вказану пропозицію він (позивач) погодився та підписав запропоновану відповідачем розписку, яку той власноручно написав 01.04.2017. При цьому вказані в розписці грошові кошти в сумі 2200,00 дол.США в дійсності відповідач йому не передавав. Також під час засвідчення розписки не було ОСОБА_6 , особисті данні та підпис якої міститься у розписці.

Згодом позивачу стало відомо, що відповідач їздив до м.Харкова з метою отримання від власника автомобіля «JAC» довіреності на право розпоряджатися автомобілем, але отримати її не зміг. У вересні 2017 року в районі центрального автовокзалу в м.Миколаєві автомобіль «Reugeot Boxer», яким керував відповідач, було затримано співробітниками поліції та вилучено.

В травні 2018 року позивач продав автомобіль «JAC», оскільки до 01.04.2018 відповідач не вжив заходів до належного оформлення купівлі-продажу цього автомобіля, а наданий автомобіль «Reugeot Boxer» позивачу не повернув.

25.03.2019 позивачу стало відомо, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.06.2018 по справі № 489/2138/18 задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 01.04.2017 в розмірі 92646,00 грн., з урахуванням процентів, та понесені судові витрати. Вказане рішення було постановлено на підставі спірної розписки від 01.04.2017, яку ОСОБА_3 вважав під час укладення договором-купівлі продажу.

Позивач вважає, що надана ним розписка порушує його права, оскільки дійсності грошові кошти в сумі 2200,00 дол. США відповідач йому не передав. Позивач впевнений, що 01.04.2017 між сторонами укладено договір купівлі-продажу автомобіля «JAC» з відстроченням платежу, а розписка, як вважав позивач, і як запевнив його відповідач, є письмовою гарантією того, що сторони в строк до 01.04.2018 оформлять належним чином правочин купівлі-продажу, відповідно до якого: позивач передає відповідачу грошові кошти в сумі 2200,00 дол. США як плату за автомобіль «JAC», який передано відповідачем у користування позивачу, і позивач набуває право власності на вказаний автомобіль; відповідач повертає позивачу розписку та автомобіль «Reugeot Boxer», який було передано ним у користування відповідачу.

Позивач вважає, що договір позики у формі розписки укладено під впливом обману відповідача, так як він не передбачав настання наслідків у виді стягнення з нього заборгованості за розпискою на підставі рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав наведених позові.

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що розписка від імені ОСОБА_3 була написана ним, оскільки той не виконав своєї обіцянки оплатити вартість автомобіля «JAC», який він передав ОСОБА_4 в якого позивач його викрав та як гарантію вказав про надання йому в рахунок оплати боргу автомобіля «Reugeot Boxer», який як вияснилося належав батьку ОСОБА_3 та згодом був відібраний у нього працівниками поліції в присутності ОСОБА_3 . Також пояснив, що грошові кошти ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 , а не він.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

За статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір позики, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу статей 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується зобов`язань, пов`язаних з позикою, які не виконані належним чином.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права, а також реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15.

Згідно змісту розписки від 01.04.2017 ОСОБА_3 бере у ОСОБА_2 в борг 2200 умовних одиниць (долар), тобто 60000,00 гривень під п`ять процентів в місяць та гарантує в виплату (повернення) боргу автомобіль Пежо Боксер, державний номерний знак НОМЕР_1 . У разі неповернення боргу до 01.04.2018 автомобіль переходить у власність ОСОБА_2 . У разі експлуатації автомобіля проценти на борг не нараховуються.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що він грошові кошти в розмірі 2200,00 дол.США ОСОБА_3 не передавав, а розписку від імені ОСОБА_3 написав сам, ОСОБА_3 лише її підписав. Також пояснив, що зазначена у розписці ОСОБА_6 , яка є його дочкою, при підписанні розписки ОСОБА_3 була відсутня. Розписку написав так як ОСОБА_3 не повертав грошові кошти за його автомобіль «JAC», який він за усною домовленістю продав з відстрочкою платежу ОСОБА_4 , в якого ОСОБА_3 його викрав. З питання викрадення позивачем автомобіля звертався декілька раз до поліції, де йому повідомили про відсутність підстав для порушення кримінального провадження. Однак жодних доказів такого звернення до поліції відповідач суду не надав.

Надані відповідачем в судовому засіданні пояснення спростовують його доводи викладені в письмовому клопотанні від 15.12.2020 в якому він просив розгляд справи здійснити у письмовому проваджені в частині передачі ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 2200,00 дол. США.

Пояснення відповідача також спростовують покази свідка ОСОБА_4 , який був допитаний судом за клопотанням відповідача в судовому засіданні 01.07.2020, де підтвердив факт передачі грошових коштів відповідачем позивачу, участь в якому позивач та його представник не приймали.

За заявою представника позивача, який зобов`язався доставити свідка ОСОБА_4 в судове засідання, вказаний свідок для повторного допиту в присутності обох сторін в судове засідання не з`явився.

Тому, враховуючи покази відповідача про непередаючу ним грошових коштів позивачу, що відповідає викладеному в позові та поясненням представника позивача, до показів свідка ОСОБА_4 суд ставиться критично та до уваги не приймає.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до частини першої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групу доказів).

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 235 ЦК України.

Оцінюючи наявні у справі докази та пояснення обох сторін, згідно яких грошові кошти відповідно до розписки відповідачем позивачу не передавалися, а розписка була складена безпосередньо відповідачем для врегулювання між сторонами інших правовідносин пов`язаних з транспортним засобом, який з пояснень відповідача належав йому на праві користування та яким він розпорядився на користь іншої особи, що свідчить про те, що оспорюваний правочин не був направлений на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання спірної розписки недійсною.

Так як позов задоволено то на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесено позивачем при зверненні до суду.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в простій письмовій формі 01.04.2017 на суму боргу 2200,00 умовних одиниць (доларів), еквівалент 60000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.)

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 19.04.2021.

Суддя І.В.Коваленко