1Справа № 335/6392/21 2/335/2346/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Чернухи В.Е., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Українські фінансові операції», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис № 24823 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором №380426 від 02.09.2019, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Джобер».

На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. 14.06.2021 було відкрито виконавче провадження №65789228.

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами.

Так, позивач зазначає, що він не укладав договір №380426 від 02.09.2019 з ТОВ «ФК «Джобер», та у ТОВ «Українські фінансові операції» відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості, у зв`язку із чим приватний нотаріус помилково визнав правочин вчиненим.

Також, виконавчий напис було вчинено в порушення ст.ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», а саме приватним нотаріусом не було встановлено безспірності вимоги стягувача, оскільки позивач не отримував жодних вимог про стягнення боргу від відповідача.

Посилаючись на вказані обставини, позивач у позові просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24823 від 29.04.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором №380426 від 02.09.2019, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Джобер».

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді від 17.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи на 14.07.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

Одночасно з поданням позовної заяви, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в даній справі, в якій просив зупинити стягнення за виконавчим написом.

Ухвалою судді від 17.06.2021 заяву ОСОБА_1 про забезпечення вказаного позову задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 65789228, яке перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О., на підставі виконавчого напису, вчиненого 29.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №24823, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції», заборгованості за кредитним договором №380426 від 02.09.2019, який укладено між ТОВ «ФК «Джобер» та ОСОБА_1 , у розмірі 27 777,70 грн., до розгляду справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, раніше подавав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Українські фінансові операції», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явися, відзиву на позов відповідач не подавав, причин неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, будь-яких заяв, клопотань, пояснень не подавав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., вчинено виконавчий напис нотаріуса за реєстровим № 24823 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції», заборгованості за кредитним договором № 380426 від 02.09.2019 у розмірі 27 777,70 грн., який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Джобер», правонаступником якого є ТОВ «Українські фінансові операції», відповідно до договору факторингу №1-31/08-Д від 31.08.2020.

14.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. відкрито виконавче провадження ВП №65789228 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. №380426 від 02.09.2021.

При вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту 1 після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1 цього Переліку)».

Крім того, розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено пунктом 11 такого змісту:

«Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу».

Також Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту:

«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, пункти 1 і 2 Постанови № 662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови № 662 оприлюднені в Офіційному вісник України 21.03.2017.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017.

Виконавчий напис, вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., 29.04.2021 на підставі кредитного договору № 380426 від 02.09.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Джобер».

Вказані обставини свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Тобто, станом на 29.04.2021 (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів.

За змістом зазначених вимог чинного законодавства, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави дійти висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Таким чином, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий висновок щодо застосування вказаних норм матеріального права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19.09.2018 року (провадження № 14-12559св18).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначав у позові ОСОБА_1 , він взагалі не укладав кредитний договір №380426 від 02.09.2019 із ТОВ «ФК «Джобер», правонаступником якого є ТОВ «Українські фінансові операції», у зв`язку із чим заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції» у нього відсутня, у свою чергу відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, та доказів укладання ОСОБА_1 кредитного договору, та доказів того, що до нього перейшло право вимоги за будь-якими договорами від ТОВ «ФК «Джобер», що свідчить про те, що заборгованість за виконавчим написом не є безспірною.

Крім того, у позові позивач зазначає, що він не отримував претензії з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, що також свідчить, що сума заборгованості зазначена приватним нотаріусом у виконавчому написі не є безспірною.

З врахуванням небажання відповідача користуватися своїми правами, передбаченими ЦПК України з метою доведення укладання між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Джобер» кредитного договору, отримання ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором, а також направлення ОСОБА_1 вимоги про погашення заборгованості, ненадання відзиву на позов, суд доходить до висновку, що доводи позивача та надані позивачем докази є належними і допустимими, також достовірними і достатніми для підтвердження його позовних вимог.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису ним не було перевірено чи мав боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, чи існувала така заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги про визнання виконавчого напису, який вчинений 29.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 24823 таким, що не підлягають виконанню, підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом задоволені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягають виконанню, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути ТОВ «Українська фінансова компанія», на користь позивача його витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 908,00 грн. а також, за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн., а всього 1362,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 51, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24823 від 29.04.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (, адреса: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 313) заборгованості за кредитним договором №380426 від 02.09.2019 у розмірі 27 777,70 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (, адреса: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 313) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.В. Гашук