Справа № 351/703/21
Провадження № 22-ц/4808/1333/21
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Пацаган В.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Калиновського М.М. у м. Снятин,

в с т а н о в и в:

19.04.2021 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10.02.2012. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початку 2021 року сторони припили подружні стосунки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться потребами дитини, тому позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 19.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 908 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що, враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн щомісячно.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Зокрема, вважає, що судом не повністю взято до уваги його стан здоров`я, у зв`язку з чим він не може виконувати фізично тяжкі будівельні роботи, які є його тимчасовим заробітком, у перспективі йому прогнозують групу інвалідності (основний діагноз - цироз печінки).

Стверджує, що суд не повністю взяв до уваги його матеріальне становище, погіршення його стану здоров`я, тому він підтримує позицію щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1300 грн щомісячно.

Вважає, що оскаржене рішення порушує його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів змінити до 1300 грн щомісячно.

Позивачка правом на подання відзиву не скористалась.

В засідання апеляційного суду апелянт не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

Представник позивачки в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, мотивуючи тим, що у апелянта у власності є будинок, земельна ділянка та транспортний засіб. Група інвалідності йому не встановлена, а тому він може працювати та сплачувати у визначеному розмірі аліменти. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності апелянта.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 10.02.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками останнього записано сторін у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 8).

В силу ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що малолітній син сторін проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідачем надано письмові докази про те, що він хворіє цирозом печінки. Судом правильно не взяті до уваги його твердження, що йому прогнозують в майбутньому інвалідність, оскільки в силу ч. 6. ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більше того, за приписами ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідач офіційно не працевлаштованийі доказів про його доходи в матеріалах справи немає.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказувала, що відповідач працює на будівельних роботах та отримує немалий дохід.

Доказів про отримання доходів позивачкою матеріали справи також не містять. Зі слів її представника позивачка працює птахівником на фермі та отримує мінімальну заробітну плату.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна,

Матеріали справи не містять доказів про наявність у відповідача інших утриманців та стягнень за виконавчими документами.

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

Доводи представника позивачки, що у власності відповідача - апелянта є транспортний засіб є голослівними, не підтверджені матеріалами справи.

З урахуванням встановлених обставин справи, того що відповідач є молодою фізичною особою працездатного віку, а тому може працювати та сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_4 , а також положень ст. 180 СК України щодо обов`язку обох батьків утримувати дитину, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі, що не перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку в сумі 2 500 грн, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апелянта про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги його стан здоров`я, колегією суддів відхиляються, оскільки позов ОСОБА_2 задоволено не в повному обсязі в розмірі 3500 грн, а частково в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в сумі 2 500 грн. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, визначений судом розмір аліментів на утримання сина сторін не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 1 ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року