ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Херсон

справа: 766/5373/21

провадження: 22-ц/819/1491/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Дундич А. О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Таврія».

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні виділені матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2021 року у складі головуючого судді Єпішина Ю.М.,

встановив:

02 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Таврія», Виконавчого комітету Херсонської міської ради в якому просив:

- визнати недійсними рішення загальних зборів/зборів уповноважених ЖБК-70 від 05липня 1990 року, оформлене протоколом № 5 в частині виключення з членів ЖБК-70 ОСОБА_1 у зв`язку з розірванням шлюбу;

- визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів №209 від 23 жовтня 1990 року щодо затвердження рішення загальних зборів/зборів уповноважених ЖБК-70 від 05 липня 1990 року про прийом в члени кооперативу ОСОБА_2 …., замість колишнього члена ОСОБА_1 у зв`язку з розірванням шлюбу і передачею пая;

- визнати недійсними та скасувати свідоцтво серії НОМЕР_1 від 21 липня 2010 року видане Херсонською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету від 20 липня 2010 року №344 про оформлення права власності та видачу свідоцтва про права власності ОСОБА_2 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 38,4кв.м., загальною 64,0кв.м.;

- визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки кожного з подружжя в якій є рівними по 1/2 у кожного.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 15 березня 1975 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Комсомольського районного народного суду м. Херсона від 27 серпня 1990 року був розірваний, про що 11 вересня 1990 року був складений відповідний актовий запис № 614.

В період шлюбу, 23 січня 1978 року, йому, як члену житлово-будівельного кооперативу № 70, виконавчим комітетом Херсонської ради депутатів, був виданий ордер №510 на вселення разом з родиною до квартири АДРЕСА_1 .

В липні 2020 року він дізнався, що його право порушено, оскільки право власності на вказану вище квартиру оформлено на його колишню дружину, ОСОБА_2 .

Підставою для оформлення на ОСОБА_2 права власності є мирова угода без дати укладання, яка нібито укладена між ним та ОСОБА_2 щодо залишення ним особового рахунку та пайового внеску на квартиру за ОСОБА_2 .

Оскільки жодної заяви чи мирової угоди щодо виходу з членів ЖБК -70 та передачі пая він не підписував, вважає, що рішення загальних зборів/зборів уповноважених ЖБК-70 від 05 липня 1990 року щодо виключення його з членів ЖБК-70 прийнято з порушенням пунктів 30, 31 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Рішення щодо передачі його пая ОСОБА_2 загальними зборами/зборами уповноважених ЖБК-70 не приймалось, а отже виконавчий комітет Херсонської міської ради народних депутатів затверджуючи рішення про передачу пая вийшов за межі своїх повноважень(пункт 2.3 рішення 3209 від 23 жовтня 1990 року).

Рішення №344 від 20 липня 2010 року про оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 прийнято виконавчим комітетом Херсонської міської ради поза межами делегованих повноважень згідно підпункту 10 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», у редакції чинній на час прийняття рішення.

У зв`язку із чим свідоцтво про право власності, видане Херсонською міською радою на підставі зазначеного рішення, на думку позивача є незаконним та підлягає скасуванню.

Оскільки пай в житлово-будівельному кооперативі був сплачений в період перебування у зареєстрованому шлюбі, в силу вимог статті 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, статей 22,24,28,29 КпШС України, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власність подружжя.

Одночасно з пред`явленням позову, позивач подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборони нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані зі зміною власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник послався на те, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної квартири на користь невідомих осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що обґрунтування позивачем необхідності застосування заходів забезпечення позову є невмотивованими та безпідставними. Зазначивши, що заявник у своїй заяві лише зазначив, що відповідач має реальну можливість в подальшому розпорядитися спірним майном: квартирою АДРЕСА_1 , проте наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду по суті спору, ґрунтується виключно на припущеннях заявника, оскільки на час розгляду заяви не підтверджена належними та допустимим доказами.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на необґрунтованість висновків суду, які зроблені без врахування наданих у підтвердження позовних вимог та існування реальної загрози невиконання можливого рішення суду доказів. Зазначивши, суд не врахував, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не взяв до уваги підтверджені письмовими доказами факти порушення законних прав та інтересів позивача, і що порушення цих законних прав та інтересів неможливо буде відновити у зв`язку із настанням відповідних заходів.

У письмових відзивах на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Сідєльникова Є.І. заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність доводів апеляційної скарги чинному законодавству та встановленим обставинам справи просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. Зазначивши, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_2 дій щодо відчуження майна, мотиви заявника зводяться виключно до припущень не підтверджених відповідними доказами.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених в апеляційній скарзі. Просив суд ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2021 року про забезпечення позову скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представники ОСОБА_2 адвокат Сідєльникова Є.І. та адвокат Сініло Т.В. зазначили, що на їх думку ухвала суду є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Таврія» Морозюк І.М. пояснила, проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала, зазначивши, що покладається на розсуд суду.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви предметом даного позову є, зокрема, визнання майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірної квартири на користь третіх осіб, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не зазначено належних доказів на обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає, що суд оцінює співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Вимогами даного позову є, зокрема, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видане на ім`я ОСОБА_2 , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 344 від 20 липня 2010 року та визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Отже на час звернення позивача із заявою про забезпечення позову, право власності на спірне майно, що є предметом позову, оформлено на ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказував на те, що, на його думку, право власності на його колишню дружину оформлено, незаконно з порушенням вимог Закону України «Про власність», Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, КпШС України.

Відмовляючи у задоволені заяви суд першої інстанції виходив з того, що наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду по суті спору, ґрунтується виключно на припущеннях заявника, оскільки на час розгляду заяви не підтверджена належними та допустимим доказами.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заборони нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані із зміною власника спірної квартири, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся, зважаючи на те, що наслідком задоволення позову буде відновлення права власності позивача на спірне майно.

Також, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_2 як власник квартири має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що реалізація власником права розпорядження спірною квартирою або права на користування нею до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог з точки зору відновлення права власності, тому обраний позивачем вид забезпечення позову в частині заборони нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані із зміною власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 , щодо якої між сторонами виник спір, є співмірним із заявленими ним вимогами та підлягає застосуванню судом з метою забезпечення реалізації в майбутньому рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та здійснення ефективного захисту прав останнього, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому колегія суддів, оцінюючи співвідношення негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, вважає, що тимчасове обмеження прав відповідача у зазначений вище спосіб є менш обтяжливим, оскільки у разі відмови у задоволенні пред`явлених до неї позовних вимог, ці права будуть відновленими та за бажанням реалізованими, в той час, як невжиття заходів щодо обмеження цих прав може призвести до незворотних наслідків для позивача щодо реалізації ним права власності, або значно утруднити ефективний захист чи поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, оскільки спірним нерухомим майном фактично користується відповідач ОСОБА_2 , проживаючи у спірній квартирі, а обраний позивачем спосіб забезпечення позову, який за своєю правовою сутністю обмежує не тільки право позивача розпоряджатися спірним майном, а і право користуватися ним, може призвести до порушення прав ОСОБА_2 .

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом першої інстанції ухвала в частині відмови у задоволенні заяви щодо заборони нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані із зміною власника, з підстав визначених статтею 376 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про забезпечення позову шляхом заборони нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані із зміною власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В решті судове рішення, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374,375, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви щодо заборони нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані із зміною власника скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Заборонити нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно і органам державної реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або реєстраційні дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, або вчиняти будь-які інші дії пов`язані із зміною власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2021 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

Н.В. Орловська