ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 680/60/20
Провадження № 22-ц/4820/1410/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року, суддя Яцина О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Новоушицького районного нотаріального округу Кохан Оксана Володимирівна про скасування свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування,

встановив:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Новоушицького районного нотаріального округу Кохан О.В., в якому з урахуванням зменшення позовних вимог, просила скасувати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , видане приватним нотаріусом Новоушицького нотаріального округу Кохан О.В. на ім`я ОСОБА_2 , на домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , яке вона успадкувала після смерті матері, ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи позов вказала, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , яке вона успадкувала після смерті свого батька, ОСОБА_3 , який, в свою чергу, є її рідним братом.

В свою чергу, ОСОБА_3 , успадкував спірне майно на підставі заповіту після смерті матері, ОСОБА_4 , яка також є матір`ю позивача.

На думку позивача, свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння видане ОСОБА_2 помилково, оскільки ОСОБА_4 30.04.1992 року склала заповіт, яким усе належне майно заповіла своїй дочці, тобто позивачу. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 пізніше склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_3 , останній фактично спадщину не прийняв, в управління та володіння спадковим майном не вступив, в той час як позивач шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном спадщину прийняла, що, в тому числі, підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування згідно якої з 25.10.1999 року по 17.01.2001 року спільно з померлою ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав син позивачки, ОСОБА_5 разом із своєю сім`єю.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23.06.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , чинним був заповіт, оформлений на ім`я ОСОБА_3 , який прийняв спадщину у порядку визначену законом, яка увійшла до спадкової маси після його смерті. Відхиляючи показання свідків суд виходив з відсутності конкретних і чітких даних щодо предмету спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, зазначила, що довідка Капустянської сільської ради щодо прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_4 , не містить конкретних дат сплати страхових внесків та податків на землю, тому не може бути визнана належним доказом у справі. Сільська рада не здійснює обліку страхових внесків та податків, а тому не може надавати офіційну інформацію щодо їх сплати. Допитані в суді свідки підтвердили місцезнаходження спадкового домоволодіння, зазначили період смерті спадкодавця та пояснили, що до смерті і після її смерті у спірному будинку проживали онуки померлої ОСОБА_4 , діти позивача, до яких вона періодично приїжджала, допомагала вести домашнє господарство.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від адвоката Солов`я О.В. до суду, через засоби електронного зв`язку, без засвідчення електронним підписом, надійшла заява про те що він, як представник апелянта ОСОБА_1 , просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з відпусткою. В той же час, враховуючи, що у справі відсутні дані щодо представництва Солов`єм О.В. інтересів апелянта ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції у даній справі, тому підстав для розгляду та задоволення цієї заяви, як такої, що надійшла від особи, яка не є учасником справи, не вбачається.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є внучкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , яке належало померлій на праві особистої приватної власності (а.с. 109 на звороті, 110). Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не була заведена (а.с. 6-8, 63-64).

30.04.1992 року ОСОБА_4 складено заповіт згідно якого усе своє майно заповіла своїй дочці, позивачу ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно із заповітом від 13.11.1995 року ОСОБА_4 заповіла усе своє майно сину, ОСОБА_3 . Заповіт зареєстрований у реєстрі за №39, за життя спадкодавця не змінений та не скасований (а.с. 107).

Домоволодіння по АДРЕСА_1 , було набуте у власність ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-15).

Згідно з інформацією, яка міститься у довідці, виданій виконавчим комітетом Капустянської сільської ради після смерті ОСОБА_4 у с. Глибочок, в управління та розпорядження спадковим майном вступив ОСОБА_3 , який обробляє присадибну ділянку, сплачує страхові платежі, податок за землю (а.с. 109).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Тому, відповідно до , на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР.

Статтею 525 ЦК УРСР передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За правилами статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року, №18/5 (в редакції на момент відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР).

Заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить (ч.ч. 1, 2 ст. 544 ЦК УРСР).

Згідно зі ст.ст. 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Пунктом 5.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.01.2012 року, №296/5 передбачено, що при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.031995 року, №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Таким чином, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року, передбачається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004 року, дійсно, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину, але фактичний вступ у володіння або управління повинен мати місце протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Нотаріусу мають бути повідомлені або ним встановлені відомості про фактичне прийняття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо (постанова Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі №536/1261/17).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Установивши, що на день смерті ОСОБА_4 був складений заповіт щодо належного їй майна, а її син, спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 , який є батьком відповідача ОСОБА_2 , після смерті матері, з 24.06.2000 року фактично вступив в управління і розпорядження спадщиною, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі та надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 протягом шести місяців вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 .

Відомості з довідки Новоушицької селищної ради від 03.01.2020 року, згідно з якою онук померлої ОСОБА_4 , син позивача, ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав з 25.10.1999 року по 17.01.2001 року за адресою проживання ОСОБА_4 (а.с.18) не мають правового значення у даній справі, відтак посилання на неї позивачем не є обґрунтовані.

Допитані в судовому засіданні свідки беззаперечно не підтвердили, що померлий ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління майном, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, як необґрунтованого.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів та зводяться до не згоди із ухваленим рішенням.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко