Справа № 202/5112/20
Провадження № 2/202/445/2021
30 вересня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді - Бєсєди Г.В.
за участю секретаря - Голобородько О.М.
розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Івано-Франковський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -
До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Івано-Франковський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати у сумі 2 350 грн., середньої заробітної плати за час затримки розрахунку у сумі 19 582, 50 грн. та моральної шкоди у сумі 7 000 грн.
В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що з 30.10.2019 року по 28.11.2019 рік вона працювала менеджером зі збуту в Державному підприємстві «Івано-Франковський комбінат хлібопродуктів». Наголошувала, що при звільненні з нею не проведено повний розрахунок, а порушення відповідачем її законних прав, пов`язаних з затримкою виплати заробітної плати, призвело до виникнення у неї моральних страждань та втрати нормальних життєвих зав`язків.
Позивач надала заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 30.10.2019 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Івано-Франковський комбінат хлібопродуктів» та обіймала посаду менеджера із збуту комерційного відділу.
Згідно з довідкою Державного підприємства «Івано-Франковський комбінат хлібопродуктів» № 25 від 30.09.2021 року заборгованість по заробітній платі позивача за станом на 29.09.2021 року складає 3 163 грн.
Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.
Враховуючи позовні вимоги та положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 2 350 грн.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.
Згідно з п.п. 2, 3 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.
Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою Державного підприємства «Івано-Франковський комбінат хлібопродуктів» № 25 від 30.09.2021 року заборгованість по заробітній платі позивача за станом на 29.09.2021 року складає 3 163 грн. за дев`ятнадцять робочих днів, тобто середньоденна заробітна плата (дохід) ОСОБА_1 становить 166, 47 грн., отже середній заробіток позивача за період затримки розрахунку по 26.08.2020 року становить 30 464, 01 грн. (211, 27 грн.* 183).
Суд вважає позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку законними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем при звільненні не були виплачені в повному обсязі належні ОСОБА_1 суми, тому відповідач зобов`язаний виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки.
Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
За змістом статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.
Оскільки порушення законних прав позивача, пов`язаних затримкою виплати заробітної плати, призвело до виникнення у неї моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації життя, й з урахуванням обставин справи, суд вважає, що розумним та обґрунтованим є розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн., а тому вимоги Астахової в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840, 80 грн., не сплачений при подачі позову до суду.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 274-279, 280-281, 354, 430 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Івано-Франковський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах одного місяця.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Г.В. Бєсєда