Справа № 466/9170/20 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1491/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року у складі судді Єзерського Р.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення зайво сплачених коштів за кредитним договором, -

встановив:

У листопаді 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суд з позовом до відповідача ТзОВ «Мілоан», з урахуванням уточнених позовних вимог від 02 лютого 2021 року, просила стягнути з відповідача 9 639 грн. 00 коп. як зайво сплачених коштів за кредитним договором № 2502165 від 18 серпня 2020 року.

В обґрунтування вимог покликалась на те, що 18.08.2020 уклала з ТзОВ «Мілоан» кредитний договір №2502165, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 12 000 грн., який зобов`язувалась повернути не пізніше 17 вересня 2020 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами за ставкою 0,50 відсотків.

Однак, через неправомірні дії відповідача у встановлений строк вона не змогла повернути кредитні кошти та проценти, оскільки доступ до її особистого кабінет було заблоковано відповідачем, а за наданою інформацією консультанта «гарячої лінії відповідача» такі вона могла оплатити лише через особистий кабінет, що був створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан».

Скориставшись цим, відповідач після закінчення терміну (дати) повернення кредиту, самостійно збільшив процентну ставку за користування кредитом з 0,50% до 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

01.10.2020 позивач повністю сплатила через відділення Нової Пошти тіло кредиту в розмірі 12 000 грн. та 1 800 грн. процентів за користування кредитом.

Відповідач, заперечуючи факт припинення кредитного договору, вимагав додатково сплатити 8 400 грн., а станом на 06.10.2020 - 10 500 грн. нарахованих процентів. Через постійні погрози та психологічний тиск позивачка 06.10.2020 сплатила вищезгадані кошти.

З урахуванням введення по всій території України карантину через розповсюдження коронавірусної хвороби (COVID - 19) та пунктом 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України, просить стягнути з відповідача зайво сплачені кошти.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 9639 грн.00 коп. як зайво сплачених коштів за кредитним договором №2502162 від 18.08.2020.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ТзОВ «Мілоан».

В апеляційній скарзі зазначає, що не може в повній мірі погодитись з рішенням суду, вважає його частково незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильно встановленими обставинами, внаслідок неправильної оцінки доказів.

Вказує на те, що відповідач погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції про право нараховувати проценти після спливу дати повернення кредиту та неможливості їх збільшення, а також з періодом прострочення, тому рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Правильно застосувавши норм матеріального прав, суд першої інстанції неправильно визначив обставини правовідносин сторін, що потягло ухвалення помилкового рішення.

Зокрема, вважає помилковим висновок суду про те, що позивач всупереч вимогам Закону України «Про споживче кредитування» змінив розмір процентної ставки з 0,50% на 5,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту - 17.09.2020.

Звертає увагу, що відповідно до п.п.2.2.2, 2.2.3 Кредитного договору, нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 Договору.

Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 Договору. Згідно із п.1.6 Кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Отже, відповідно до умов кредитного договору, відповідач не збільшував позивачу процентну ставку після спливу дати повернення кредиту, а навпаки зменшив її на період у 30 днів, до 17.09.2020р, надавши позивачу більш вигідні умови кредитування, порівняно зі стандартними.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення зайво сплачених коштів за кредитним договором № 2502165 від 18.08.2020.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 висловилась у заперечення доводів апеляційної скарги. Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінюваною. Згідно із п.1.5.2 Кредитного договору № 2502165 від 18.08.2020 проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тому вважає, що тип процентної ставки за цим Договором є фіксованим. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Разом з тим, звертає увагу на те, що поняття стандартна (базова) процентна ставка відсутня у ЦК України.

Незважаючи на пряму заборону в Закон України «Про споживче кредитування» збільшувати процентну ставку, що є предметом спору, за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань по поверненню суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби, відповідачем було незаконно стягнуто з позивача 9639 гривень у вигляді штрафних санкцій за кредитним договором №2502165.

Враховуючи положення законодавства та обставини справи, вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25.02.2021 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до частини 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення зайво сплачених коштів за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ТзОВ «Мілоан».

Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, всупереч статті 81 ЦПК України, не додано жодних доказів наведених аргументів щодо блокування Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» їй доступу до входу в Особистий кабінет. Водночас, суд дійшов висновку, що на кредитний договір, укладений 18.08.2020 між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , поширюються положення пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Нормами вищезгаданого пункту Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що в разі допущення прострочення платежів споживач звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Крім цього, забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції лише частково, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 серпня 2020 року між ТзОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2502165 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі якого позикодавець зобов`язався на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п.1.3. Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, сума кредиту становить 12000,00 у валюті: українські гривні.

Згідно п.1.3. Договору, кредит надається строком на 30 днів з 18.08.2020.

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 17.09.2020 року (п.1.4. Договору).

Відповідно до п.1.5. Кредитного договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплати позичальник за цим Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає: 1800 грн. в грошовому виразі.

Згідно із п. 1.5.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом: 1 800,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.

Пункт 1.6. Кредитного договору зазначає, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору.

В свою чергу у п. 2.2.3. Кредитного договору зазначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно із п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Якщо після настання дати встановленої п. 1.4 Договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.

Незважаючи на інші умови Договору, сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору.

Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.

Тобто, за умовами Кредитного договору стандартна (базова) ставка складає 5.00 відсотків та діє протягом строку користування кредитними коштами та поза строком у випадку, коли Позичальник продовжить користуватись кредитом після строку передбаченого 1.4 Кредитного договору, в тому числі здійснюючи пролонгації за кредитом. Однак, Товариством було запропоновано пільгові умови та в період користування кредитом до 17.09.2020, а саме зменшено відсоткову ставку з 5.00 до 0.50 відсотків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку про хибне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин останнього речення пункту 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про споживче кредитування», в частині щодо збільшення процентної ставки.

Зокрема, у п. 1.6. кредитного договору визначено стандарнтну (базову) ставку 5%, яка є незмінюваною.

Відповідно до п. 6.1, 6.2 Кредитного договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника.

Згідно із п. 6.3 Кредитного договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За приписами п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно із змісту Правил надання фінансових кредитів ТзОВ «Мілоан», приймаючи пропозицію про укладання кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується із усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та цих правил, як невід`ємної його частини тощо.

Укладаючи електронний договір, позивач не мала жодних претензій чи зауважень стосовно умов кредитного договору при його укладенні, в тому числі щодо стандартної (базової) ставки..

Позивач, шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від відповідача, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Зі змісту оскаржуваного кредитного договору №2502165 від 18.08.2020 встановлено, що у ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Крім того, з п. 5.1 Кредитного договору вбачається, що позичальник підтверджує, що до підписання Договору ознайомився з усіма умовами (у т.ч. викладеними у п. 6.3) Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього Договору. Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проекту Договору (індивідуальної частини), правил та іншої інформації розміщеної на сайті https://miloan.ua/, зокрема в розділі «Документи» про відомості (інформацію) вказані в ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до п. 6.5 Договору сторонами узгоджено, що цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Позичальник ОСОБА_1 погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Окрім іншого, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивачка 01.10.2020, сплатила за кредитним договором 12000, 00 гривень, що підтверджується документом на переказ готівки в гривні № та 1 800, 00 гривень, що підтверджується документом на переказ готівки № . Після цього, позивачка надіслала лист-повідомлення на офіційну електронну адресу Товариства з вимогою припинити дію кредитного договору у з`язку з повним фактичним його виконанням.

Незважаючи на повне виконання умов кредитного договору №2502165 лише 01.10.2021 року, відповідач відмовився припинити дію кредитного договору, вказавши, що станом на 01.10.2021 у позивачки існує заборгованість у розмірі 8 400, 00 гривень, з розрахунку 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Станом на 06.10.2020 - 10500 грн.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав, що пунктом 6.7. Правил надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 10.03.2020 року) передбачено, що кошти сплачені позичальником у погашення заборгованості по кредиту спрямовуються на погашення заборгованості у такій послідовності: нараховані прострочені проценти; нарахована прострочена комісія за надання кредиту; прострочена заборгованість за кредитом; нараховані проценти по кредиту; нарахована комісія за надання кредиту; заборгованість за кредитом; нарахована неустойка.

Згідно відомостей про отримані кошти, які були оплачені 01.10.2020 р. в сумі 13800 грн., такі були зараховані в рахунок погашення тіла кредиту - в сумі 3600 грн. та відсотків - в сумі 10200 грн. Через це, станом на 06.10.2020 у позивачки існувала заборгованість: за тілом кредиту - 8400грн. та за відсотками - 2100 грн. Разом 10500 грн.

Позивачка 06.10.2020, на вимогу ТзОВ «Мілоан», сплатила 10 500, 00 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0..1.

Відповідачем до відповіді на відзив додано довідку № 102/2502165 від 06.10.2020, якою відповідач засвідчує, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором № 2502165 від 18.08.2020 року, у тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки кошти, які були сплачені позивачкою в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, не були зайво сплаченими, а тому не можуть бути повернуті.

Відповідно до статті 376 ЦПК України невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У даній справі позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Отже, судові витрати у розмірі 1261,21 грн., понесені ТзОВ «Мілоан» за звернення з апеляційною скаргою у даній справі, необхідно компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення 9 639 грн. 00 коп. як зайво сплачених коштів за кредитним договором № 2502165 від 18 серпня 2020 - відмовити.

Сплачений товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1261 грн. 21 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2021 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк