Провадження № 2/470/160/21
Справа № 470/469/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Лусти С.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , секретаря судового засідання Дячук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2021 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

В позові зазначив, що 04 листопада 2019 року між ПАТ "Страхова компанія ВУСО" та ОСОБА_5 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страхова компанія взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участі забезпеченого транспортного засобу марки "Audi", державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 02 червня 2020 року о 19 годині 23 хвилини в м. Миколаєві по вул. Херсонське шосе, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "Volkswagen Golf", державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_6 , внаслідок вказаної пригоди автомобілю "Volkswagen Golf" було завдано механічні пошкодження, а власнику вказаного автомобіля майнової шкоди. Відповідно до матеріалів справи та повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Володілець пошкодженого автомобіля звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № 119035361. Страхова компанія визнала вказану подію страховим випадком, в зв`язку з чим виплатила власнику автомобіля "Volkswagen Golf" страхове відшкодування, в розмірі 20749,97 грн. Враховуючи, що вказаний договір страхування було укладено з порушенням п.13.2 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати страховій компанії 50 % сплаченого страхового відшкодування за полісом № 119035361 від 04 листопада 2019 року в розмірі 10374, 99 грн. 07 липня 2021 року між ПАТ "Страхова компанія ВУСО" та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, за яким останній набув права вимоги до відповідача щодо стягнення частини сплаченого страхового відшкодування. На підставі зазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь частину сплаченого страхового відшкодування, в розмірі 10374,99 грн., витрати на оплату судового збору, в розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу, в розмірі 4000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. До початку судового розгляду направив до суду відповідь на відзив відповідача, в якому заперечення останнього проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву, вважав необґрунтованими та такими, які на увагу суду не заслуговують.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував, пояснив, що дійсно 04 листопада 2019 року його матір - пенсіонерка ОСОБА_5 уклала договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки мала 50 % знижку на страховий платіж, однак транспортним засобом вона не керувала, а його керуванням займається він. В червні 2020 року за його участі сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій він визнав себе винним. Про вимоги законодавства стосовно компенсації 50 % страхового відшкодування у випадку ДТП винною особою він не знав, та при укладанні договору страхування його матері про це ніхто не повідомляв. До початку розгляду справи по суті направив на адресу суду відзив на позовну заяву та заперечення, в яких також зазначив про невизнання позовних вимог позивача через обов`язок страхової компанії відшкодувати шкоду завдану ДТП, оскільки з нею матір`ю було укладено відповідний договір.

Представник відповідача в судовому засіданні також заперечувала проти позовних вимог позивача, просила суд відмовити йому в задоволенні позову, оскільки з вимогами законодавства при укладенні договору страхування стосовно компенсації 50 % страхового відшкодування у випадку ДТП відповідача ніхто не ознайомлював, покладати обов`язок відшкодування шкоди на застраховану особу суперечить меті інституту страхування, а розмір збитків, завданих ДТП, є недоведеним та неузгодженим з відповідачем.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2019 року між ПАТ "Страхова компанія ВУСО" та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є пенсіонером за віком, було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №119035361), за яким остання застрахувала цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану майну під час керування автомобілем Audi 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі страховою сумою 130000 грн. та зменшеним на 50 % страховим платежем (а.с.11).

02 червня 2020 року о 19 годині 23 хвилини в м. Миколаєві по вул. Херсонське шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого транспортного засобу Audi 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого автомобіль «Volkswagen Golf» отримав механічні пошкодження. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, про що учасниками пригоди було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.12).

03 червня 2020 року власник пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_6 звернулася до ПАТ "Страхова компанія ВУСО" із заявою про виплату страхового відшкодування, в зв`язку з настанням страхового випадку, через що її автомобіль було оглянуто, визначеного місця його пошкодження та на підставі ремонтної калькуляції №2033030 і заяви ОСОБА_6 від 05 червня 2020 року, визначено вартість страхового відшкодування, яке склало 20749,97 грн., про що 09 червня 2020 року страховою компанією було складено страховий акт №2033030-1 та виплачено грошові кошти (а.с.13-21).

07 липня 2021 року між ПАТ "Страхова компанія ВУСО" та позивачем було укладено договір цесії №07/07/2021, за яким страхова компанія відступила позивачу право вимоги до відповідача за договором страхування (поліс №119035361) від 04 листопада 2019 року (а.с.7-10).

19 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування частини сплаченого страхового відшкодування, в розмірі 10 374,99 грн., в зв`язку з порушенням умов договору страхування, однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення (а.с.22).

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За вимогами п.22.1 ст.22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Однак, п.38-1.1 ст.38-1 Закону передбачає, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Згідно п.13.2 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності.

Крім того, вказаний пункт Закону передбачає, що зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

У даній справі дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 02 червня 2020 року, відбулася за участі застрахованого автомобіля Audi 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, що є порушенням умов п.13.2 ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки при укладенні договору страхування (поліс №119035361) 50% знижка на страховий платіж надавалася за умови особистого керування застрахованою особою транспортним засобом, а тому відповідач, як особа відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинен компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страховою компанією страхового відшкодування.

Доводи представника відповідача про недоведеність позивачем збитків, завданих ДТП судом до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а доводи відповідача про не роз`яснення його матері під час укладання договору страхування страховою компанією та незнання ним вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стосовно 50 % відшкодування у випадку настання ДТП, не звільняють його від вказаного обов`язку.

З огляду на викладене, враховуючи вину відповідача у заподіянні шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, порушення при укладанні договору страхування вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосовно особистого керування транспортними засобами особою, яка має пільгу по страховому платежу, та відступлення позивачу страховою компанією права вимоги до відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, суд стягує з відповідача на його користь витрати на оплату судового збору, в розмірі 908,00 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги за договором №30/01/19 від 30 січня 2019 року, в розмірі 4000,00 грн. (а.с.23-27).

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, в розмірі 10374,99 (десять тисяч триста сімдесят чотири грн. 99 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору, в розмірі 908,00 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 4000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_4 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2021 року.

Суддя С. А. Луста