Провадження 2-к/127/4/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., дослідивши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Теунсервіс», від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Маслова Олена Григорівна, про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, -

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2021 року на адресу Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Теунсервіс» адвоката Маслової О.Г. про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме Арбітражного суду м. Санкт-Петербург і Ленінградської області від 15.04.2019 року у справі № А56-49117/2017, яким з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницький завод пакувальних виробів «Вінтар» (місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Некрасова, 87) стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теунсервіс» (місцезнаходження: 195196, Російська Федерація, м. Санкт-Петербург) неустойку в розмірі 7958704,44 російських рублів, витрати зі сплати державного мита в розмірі 57914,00 російських рублів.

Дослідивши зміст клопотання та матеріали (документи), що до нього додані, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до п.п. «б» та «в» п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.99 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України»: суди повинні з`ясовувати наявність міжнародних договорів про взаємне надання правової допомоги між Україною і державою, про визнання й виконання рішення суду чи арбітражу якої надійшло клопотання. У даний час є чинними, зокрема, такі міжнародні договори з цього питання, які уклала Україна або до яких вона приєдналась, зокрема але не обмежуючись: б) Угода про порядок вирішення спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, підписана урядами держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у м. Києві 20 березня 1992 р. (далі - київська Угода) ( 997_076 ). До учасниць даної Угоди належать республіки Білорусь, Вірменія, Таджикистан, Казахстан, Туркменистан, Узбекистан, Киргизька Республіка, Російська Федерація та Україна; в) Конвенція про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень, укладена у м.Нью-Йорку в 1958 р. (далі - нью-йоркська Конвенція) ( 995_070 ). Відповідно до ст.2 цієї Конвенції термін "арбітражне рішення" включає як рішення, постановлені арбітрами, призначеними в кожній окремій справі, так і рішення, постановлені постійними арбітражними органами, до яких звернулися сторони. Сторонами у таких справах можуть бути і фізичні, і юридичні особи. Учасницями цієї Конвенції є значна частина держав світу, в тому числі Україна. Указом Президії Верховної Ради УРСР від 22 серпня 1960 р. про ратифікацію Конвенції визначено, що Україна застосовуватиме її положення щодо арбітражних рішень, постановлених на території держав, які не є учасницями Конвенції, лише на умовах взаємності. При виникненні у зазначених випадках спору щодо наявності взаємності питання слід з`ясовувати через Міністерство закордонних справ України. Згідно зі ст.15 Закону "Про міжнародні договори України" (3767-12) зазначене міністерство на вимогу органів, що застосовують міжнародні договори України, повинно надати офіційну інформацію з питань, що виникають у зв`язку з виконанням міжнародного договору України;

Таким чином порядок визнання і приведення у виконання іноземних арбітражних рішень, у тому числі підстави для відмови у такому виконанні, врегульовано Конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (надалі Нью-Йоркська Конвенція), яка набула чинності для України 08 січня 1961 року та Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності (надалі Київська угода), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року.

В останньому абзаці п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.99 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено: клопотання про визнання й виконання арбітражного рішення (рішення третейського суду), постановленого на території держави-Договірної Сторони, відповідно до київської Угоди вирішується компетентним судом іншої Договірної Сторони за правилами цієї Угоди. Наявність у клопотанні посилань на нью-йоркську або Європейську конвенцію сама по собі не може бути підставою для відмови в його задоволенні.

Відповідно до київської Угоди господарюючі суб`єкти кожної з держав-учасниць можуть звертатись із клопотанням про виконання рішення загального, арбітражного (господарського) чи третейського суду однієї з них безпосередньо до компетентного суду іншої, на території якої це рішення підлягає виконанню. (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму ВСУ).

Разом з тим загальні вимоги щодо форми та змісту клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а також переліку документів, які в обов`язковому порядку мають бути до нього додані, встановлено ст. 466 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так відповідно до ст. 8 Київської Угоди виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.99 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що до клопотання мають бути додані всі документи, передбачені відповідним міжнародним договором, зокрема:

- документ, із якого видно, що сторона, проти якої постановлено рішення і яка не брала участі у процесі, була в належному порядку і своєчасно викликана в суд, а в разі її процесуальної недієздатності була належним чином представлена (мала уповноваженого представника). Виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа;

- документ, що підтверджує часткове виконання рішення на час його пересилання, а згідно з київською Угодою - ще й виконавчий документ.

Також пунктом 7 вказаної вище постанови роз`яснено, що згідно з нью-йоркською Конвенцією до клопотання про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень повинні бути додані належно засвідчені оригінал чи копія письмової угоди, за якою сторони зобов`язались передавати в арбітраж усі або які-небудь спори, що виникали чи можуть виникнути між ними у зв`язку з певним договором або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду (термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі чи арбітражну угоду, що підписана сторонами або міститься в листах чи телеграмах, якими вони обмінялися). Якщо арбітражне рішення або зазначена угода викладені не офіційною мовою тієї держави, в якій запитуються визнання й виконання цього рішення, подається також переклад названих документів мовою даної держави. Переклад засвідчується офіційним чи присяжним перекладачем або дипломатичною чи консульською установою.

Перевіривши внесене на розгляд суду клопотання на предмет дотримання вищевказаних вимог суд встановив, що представником заявника адвокатом Масловою О.Г. їх не дотримано.

Так матеріали клопотання не містять належним чином завіреної копії рішення від 15.04.2019 року у справі № А56-49117/2017, про примусове виконання якого порушене клопотання, що є порушенням ст. 8 Київської Угоди. Нотаріально засвідчена копія з копії рішення суду та його перекладу не може бути судом визнано належним посвідченням вказаного рішення суду, оскільки за даних обставин нотаріус посвідчив «копію з копії документа».

Відповідно до п. 4.3. Глави 7 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, вірність копії з копії рішення суду (витяг з нього) може бути засвідчена нотаріусом за наявності відмітки про те, що це рішення набрало законної сили, і за наявності відмітки про те, що оригінал рішення міститься в справах суду, який видав документ.

Разом з тим судом на представленій копії рішення не встановлено наявність наведеної відмітки.

Також, всупереч наведеним вище вимогам, до клопотання не додано належно засвідченого оригіналу чи копії письмової угоди, за якою сторони зобов`язались передавати в арбітраж усі або які-небудь спори, що виникали чи можуть виникнути між ними у зв`язку з певним договором або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду.

Нотаріальне засвідчення справжності підпису перекладача контракту №10/02-14 від 10.02.2014 ОСОБА_1 з російської на українську мову не може бути визнано належним засвідченням копії цього контракту, оскільки в даному випадку засвідчувалась справжність підпису перекладача, а не відповідність копії документу оригіналу, чи посвідченій копії.

Суд уже звертав увагу представника заявника на вказаний недолік в ухвалі суду від 07.04.2021 року у справі № 127/8569/21, разом з тим такі зауваження суду залишились поза увагою представника заявника.

Окрім наведеного ст. 8 Київської Угоди містить вимогу про долучення до матеріалів клопотання виконавчого документу, що видано на виконання рішення суду (не копії), що представником заявника також не виконано.

Відповідно до ч. 4.ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним залишити дане клопотання без розгляду та повернути його разом з доданими документами представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Теунсервіс».

На підставі викладеного та керуючись ст.258-260, 462, 466 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Теунсервіс» - Маслової Олени Григорівни про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - залишити без розгляду.

Повернути клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Теунсервіс» - Маслової Олени Григорівни про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду разом з документами, доданими до нього, представнику ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявнику, що після усунення обставин, які зумовили повернення клопотання, він може звернутись до суду повторно.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: