справа №619/3351/20
провадження №2/619/87/21
Рішення

іменем України

20 жовтня 2021 року

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/3351/20,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

представник позивача: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4 .

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 10.07.2020 звернулася до суду з позовом, у якому, після зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 99634,00 грн по заборгованості по аліментах посилаючись на те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13.10.2006, внаслідок чого утворилася заборгованість починаючи з жовтня 2016 року та станом на 01.07.2021 становить 99634,00 грн.

Відповідач подав відзив, згідно змісту якого позовні вимоги не визнає повністю з тих підстав, що 19.01.2007 до ВДВС надійшов виконавчий лист № 2-1598 виданий 13.10.2006 та 21.03.2007 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Повторно до відділу надійшло виконавче провадження 23.10.2019 року АСВП № 60308610. Після повернення виконавчого листа про стягнення з нього аліментів, з боку стягувача до нього не було жодних претензій по сплаті аліментів. При цьому постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа оскаржена з боку стягувача не була, хоча стягувач мав таке право у заповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, зважаючи на те, що виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача було повернуто стягувачу за її ж заявою, зважаючи на те, що така постанова державного виконавця останньою не оскаржувалася, зважаючи на те, що повторно виконавче провадження було відкрито лише 23.10.2019, саме це і підтверджує відсутність вини з його боку. Крім того, 31 липня 2009 року позивачем було складено розписку, відповідно до якої остання відмовилась від сплати аліментів на її користь на утримання сина. Заборгованість, яка вбачається з довідки державного виконавця виникла не з його вини, а саме через дії стягувача. Він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від шлюбу мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на його утриманні. Крім того, спільно зі ним за адресою: АДРЕСА_1 проживає непрацездатна мати - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою похилого віку. Розмір пенсії матері не вистачає для нормального проживання, постійного лікування. Після того, як йому стало відомо про відкрите виконавче провадження він постійно сплачує грошові кошти в тому розмірі, в якому має можливість це робити. Він не погоджується з розрахунком, оскільки згідно відомостей офіційних інтернет сайтів Міністерства Фінансів, Державної служби статистики України, середня заробітна плата в Харківській області відрізняється від середньої заробітної плати, визначеної державним виконавцем.

Позивачем подано відповідь на відзив, згідно змісту якої відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому викривив факти та намагається ввести суд в оману. Виконавче провадження від 2007 року було знищено та з посиланням на нібито існування Постанови про повернення виконавчого листа позивачу від 2007 року. Позивач ніколи не зверталась до ВДВС з заявою про відкликання виконавчого листа, ніколи не отримувала Постанову про закриття виконавчого провадження, навіть на знала про існування такої Постанови. Розписки про відмову від аліментів не існує, а папірець, який відповідач намагається представити в якості доказу відмови від аліментів позивачем, не може бути визнаний в якості належного та допустимого доказу.

Відповідачем подано заперечення, згідно змісту якого ознайомившись із відповіддю на відзив на позовну заяву, вважає за необхідне подати заперечення, оскільки відповідь на відзив позивача є необґрунтованою, а відомості, викладені у відповіді на відзив не відповідають дійсності. У відзиві на позовну заяву жодних припущень ним не зазначається, а викладені виключно конкретні факти, які підкріплені письмовими доказами у справі. Зазначені ним факти спростовують твердження позивача про те, що виконавче провадження було знищено, а в подальшому відновлено, а також твердження позивача про те, що позивач ніколи не зверталась з заявою про відкликання виконавчого листа. Виконавче провадження № 2727638 було завершено, а наприкінці 2019 року було відкрито зовсім інше виконавче провадження № 60308610. Враховуючи відсутність виконавчого провадження, враховуючи розписку, складену позивачем, відповідно до якої остання відмовилась від сплати аліментів на її користь на утримання сина, вина з його боку щодо виникнення заборгованості відсутня.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.07.2020 справу № 619/3351/20 розподілено судді Якименко Л.О.

Згідно даних довідки від 28.08.2021 на підставі рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення ОСОБА_8 з посади…», суддя ОСОБА_8 відрахована зі штату суду, у зв`язку із звільненням у відставку.

Відповідно до Розпорядження №01-07/38/2021 від 13.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи.

13.09.2021 справу № 619/3351/20 розподілено судді Нечипоренко І.М. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 20.09.2021 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.10.2021.

Позивач та представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 березня 2007 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 10).

Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6), на утримання якого рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2006 року по справі № 2-1598/06 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно відомостей Міжрайонного відділу ДВС по Дергачівському та Золочівському районах 19.01.2007 до відділу надійшов виконавчий лист № 2-1598 виданий 13.10.2006 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання сина ОСОБА_11 , 2004 р.н. в розмірі ј частини всіх видів заробітку до повноліття дитини. 21.03.2007 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Повторно до відділу надійшов на виконання виконавчий лист № 2-1598 та 23.10.2019 відкрито виконавче провадження АСВП №60308610 (а.с. 92).

Як убачається із розрахунку боргу по аліментах за виконавчим листом № 2-1598/06 від 15.10.2019 виданим Дергачівським районним судом Харківської області станом на 01.07.2021 заборгованість ОСОБА_2 з жовтня 2016 року становить 99634,00 грн (а.с. 172-173).

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (справа № 661/905/19) уточнила висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Так, суд зазначає, що 21.03.2007 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1598 від 13.10.2006 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів завершено за письмовою заявою стягувача.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 21.03.2007) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві за письмовою заявою стягувача. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 ч.1 цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Крім того, позивач 31.07.2009 надала відповідачу письмову розписку, зі змісту якої убачається, що вона відмовляється від сплати аліментів її дитині ОСОБА_2 (а.с. 85), факт написання саме позивачем такої розписки було нею підтверджено у судовому засіданні.

15 жовтня 2019 року позивач звернулася до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1598/06 та постановою від 23.10.2019 відкрито виконавче провадження №60308610 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_10 (а.с. 96-97).

Враховуючи той факт, що позивач добровільно відмовилася від отримання аліментів від ОСОБА_2 , подавши відповідну заяву до ВДВС, з 2007 до 2019 року не зверталася ні до ОСОБА_2 ні до виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення суду, матеріали справи не містять доказів виникнення заборгованості саме з вини відповідача, суд вважає, що за таких обставин відсутні підстави для відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) за період до 23.10.2019.

При цьому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів, заборгованість по яким утворилася у рамках виконавчого провадження №60308610, з огляду на таке.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Обчислюючи розмір неустойки суд виходить із розміру заборгованості, який визначений державним виконавцем у розрахунку (а.с. 172-173), згідно даним якого загальна заборгованість за період з листопада 2019 року по травень 2021 року становить 24898,50 грн, при цьому, з наданої відповідачем квитанції убачається, що за червень 2021 року він сплатив 3000,00 грн.

За зазначений період відповідачем не доведено, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з листопада 2019 року по травень 2021 року в загальній сумі становить 7693,54 грн, а саме: листопад 2019 року 2756,25 грн х 1% х 30 днів = 826,88 грн; грудень 2019 року 1256,25 грн х 1% х 31 день = 389,44 грн; січень 2020 року 2536,75 грн х 1% х 31 день = 786,39 грн; березень 2020 року 206,75 грн х 1% х 31 день = 64,09 грн; квітень 2020 року 996,50 грн х 1% х 30 днів = 298,95 грн; травень 2020 року 996,5 грн х 1% х 31 день = 308,92 грн; червень 2020 року 996,50 грн х 1% х 30 днів = 298,95 грн; липень 2020 року 1292,75 грн х 1% х 31 день = 400,75 грн; серпень 2020 року 1292,75 грн х 1% х 31 день = 400,75 грн; вересень 2020 року 1292,75 грн х 1% х 30 днів = 387,83 грн; жовтень 2020 року 1467,25 грн х 1% х 31 день = 454,85 грн; листопад 2020 року 1467,25 грн х 1% х 30 днів = 440,18 грн; грудень 2020 року 1467,25 грн х 1% х 31 день = 454,85 грн; січень 2021 року 1467,25 грн х 1% х 31 день = 454,85 грн; лютий 2021 року 2967,25 грн х 1% х 28 днів = 830,83 грн; квітень 2021 року 1467,25 грн х 1% х 30 днів = 440,18 грн; травень 2021 року 1467,25 грн х 1% х 31 день = 454,85 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду з даним позовом позивач повинна була б сплатити 996,34 грн, однак її звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини вимог (7,72%) на користь держави судовий збір в розмірі 76,92 грн.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 89, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 7693,54 грн (сім тисяч шістсот дев`яносто три гривні 54 копійки).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі в сумі 76,92 грн (сімдесят шість гривень 92 копійки).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 22.10.2021.

Суддя І. М. Нечипоренко