САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2017/20
Провадження №2/726/155/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Асташева С. А., при секретарі Голик В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В позові посилається на те, що рішенням Сторожинецького районного суду від 17.05.2017 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 1200 гривень щомісячно, починаючи з 23.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Посилається на норми частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує, що діти мають хронічні хвороби і стягнута сума аліментів є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дітей та на їх лікування та утримання. А в свою чергу відповідач працює багато років в Польщі і має постійний і достатній заробіток в розмірі 2000 Євро. Добровільно відповідач відмовляється надавати допомогу на лікування та утримання дітей, тому позивачка змушена звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

На основі вищезазначеного, просить збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 3000 гривень щомісячно.

В судове засідання позивачка не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте представник відповідача подав до суду письмові пояснення та заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги не визнають. Вказують, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Посилаються на те, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів. Відповідно наведеного матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування. З моменту прийняття Сторожинецьким районним судом рішення про стягнення аліментів а саме з 17.05.2017 року по сьогоднішній день матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 не покращився, на сьогоднішній момент він офіційно не працевлаштований, на підтвердження вказаної обставини надав суду копію трудової книги серії НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_2 відповідно до якої з 02.03.2015 року він звільнений з роботи, інших відмітки в трудовій книзі відсутні. Вказують, що не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами твердження позивачки про те, що «відповідач ОСОБА_2 багато років працює в Польщі і має постійний та достатній заробіток в сумі 2000 Євро». Крім того, враховуючи карантинні заходи пов`язані з епідемією корона вірусу Sars-cov-19 перетин державного кордону України для постійного перебування та працевлаштування за кордоном значно утруднений, а знайти постійну роботу під час пандемії (із заробітком в 2000 євро), яка триває останній час майже не можливо. На підтвердження вказаного додали ксерокопію паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 з відмітками про перетин державного кордону. Вказують, що нерегулярні та мінливі прибутки ОСОБА_2 отримує здійснюючи роботи на замовлення громадян, які недостатні для можливості сплачувати аліменти в сумі, яку просить позивачка. Навпаки, матеріальний стан позивача ОСОБА_1 стабільний, вона офіційно працевлаштована та отримує регулярний дохід. ОСОБА_1 працює головним спеціалістом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та отримує заробітну плату. Розмір стягуваних аліментів встановлених рішенням Сторожинецького районного суду від 17.05.2017 року, а саме в сумі 1200 гривень на одну дитину в даний час відповідає вимогам встановленим частиною другою статті 182 СК України. Зазначають, що не відповідає дійсним обставинам справи також вказане позивачем в позовній заяві, що ОСОБА_2 добровільно відмовляється надавати допомогу на лікування та утримання дітей. Вказують, що відповідач ОСОБА_2 регулярно сплачує на користь ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) аліменти на утримання дітей, станом на сьогоднішній день заборгованості по аліментам в нього відсутня. На підтвердження даної інформації надали витяг з єдиного реєстру боржників, відповідно до якого відомості про відповідача ОСОБА_2 в єдиному реєстрі боржників відсутня. Вказують, що до своєї позовної заяви позивач не надала жодного належного та допустимого доказу про наявність хронічних хвороб дітей, а також погіршення стану їхнього здоров`я у зв`язку із чим погіршився її матеріальний стан та вона несе додаткові затрати на лікування дітей. Позивач ОСОБА_1 не порушуючи інтереси дітей має право звернутися до суду з позовною заявою в порядку ст. 185 СК України та стягнути з відповідача ОСОБА_2 доведені належними і допустимими доказами додаткові витрати пов`язані з хворобою та лікуванням дітей. В зв`язку із чим просили суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17.05.2017 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 1200 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до частин 1-2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За положеннями частини 1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 СК України - Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст.183 СК України - Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст.184 СК України - Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дає змогу дійти висновку, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Законом України від 03.07.2018 року №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Тобто законодавство передбачає механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть за наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 12.09.2018 року у справі №459/2181/17 та від 20.06.2019 року у справі №632/580/17.

Разом з тим з безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 відповідач офіційно не працює, з 02.03.2015 року він звільнений з роботи, інших відміток в трудовій книзі відсутні. Згідно паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 відмітки в паспорті про перетин ним державного кордону відсутні. Відомості щодо заборгованості по сплаті аліментів в єдиному реєстрі боржників щодо ОСОБА_2 відсутні.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До своєї позовної заяви позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу про покращення матеріального стану відповідача ОСОБА_2 та про отримання ним постійного та достатнього заробітку в сумі 2000 євро щомісячно. Також позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу наявності хронічних хвороб дітей, а також погіршення стану їхнього здоров`я, у зв`язку із чим погіршився її матеріальний стан та вона несе додаткові затрати на лікування дітей.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, судом встановлено, що позивачка з відповідачем мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статею 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: - з 1 січня 2021 року в розмірі - 2395 гривень.

Таким чином 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на час розгляду справи по суті складають 1197 грн. 50 коп. (2395:2=1197,50).

Отже розмір стягуваних аліментів встановлених рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17.05.2017 року в сумі 1200 грн. на даний час відповідає вимогам встановленим частиною другою статті 182 СК України.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Тобто позивачкою не виконано встановленого вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язку доведення належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами своїх позовних вимог - зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, які б давали підстави для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України.

Враховуючи викладені норми права та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів безпідставні та необґрунтовані, а отже задоволенню не підлягають.

На підставі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, ст.ст.8, 141, 180-185, 192 СК України, ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. А. Асташев