Справа № 344/9245/18
Провадження № 22-ц/4808/1069/21
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Бородовського С.О. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилався на те, що 09.08.2017 біля 21.00 години по вул. Вовчинецькій, 28 в м. Івано-Франківську відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, пошкодив автомобіль позивача «Ніссан Максіма». Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09.08.2017, перебуваючи у нетверезому стані, відповідач пошкодив двері автомобіля позивача. Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності сума збитку складає 5 685,72 гривень. Відповідач відмовився добровільно відшкодувати шкоду, тому позивач просив суд стягнути з відповідача 5 685,72 гривень.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 5 685,72 грн матеріальної шкоди, 800 грн за послуги суб`єкта оціночної діяльності, 704,80 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач пошкодив автомобіль позивача, розмір збитків встановлено висновком оцінювача, і відповідач не довів перед судом, що майнову шкоду завдано не з його вини.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим.

Зокрема вказує, що з моменту відкриття провадження у справі до ухвалення судового рішення минуло майже три роки, позивач і його представник у жодне з призначених судових засідань не з`явилися, тому, встановивши, що позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися в судові засідання, призначені на 10.10.2019 року, 18.02.2020 року, 15.10.2020 року, 05.11.2020 року, 13.04.2021 року і від них не надходило заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд першої інстанції повинен був дійти висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Також апелянт стверджує, що в протоколі про адміністративне правопорушення йдеться про виявлену вм`ятину, а не про подряпини на задніх лівих дверях автомобіля, поліцейський був очевидцем того, що на автомобілі залишилась вм`ятина, а не подряпина, також очевидцем події був ОСОБА_5 . Вказує, що вм`ятина і подряпина це різні речі і по різному відновлюються.

Апелянт зазначає, що відразу ще на місці події запропонував позивачу відновити попереднє становище в натурі шляхом проведення відповідного ремонту автомобіля в спеціаліста за власний рахунок, однак позивач відмовився. І лише через 10 місяців після випадку, втрати чинності звіту оцінювача ОСОБА_6 про визначення вартості матеріального збитку звернувся до суду з позовом. Вказує, що після отримання копії позову вже письмово звернувся до позивача з пропозицією проведення ремонту у спеціаліста, надавши реквізити майстра, однак позивач не відреагував на цю пропозицію. За таких обставин вважає, що способом відшкодування шкоди позивачу було б покладення на нього (апелянта) обов`язку виправлення пошкодженої речі.

Також стверджує, що позивач не надав суду доказів про виправлення вм`ятини на протязі майже трьох років після події, суд на це уваги не звернув, не визнав обов`язковою явку позивача в судове засідання.

Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов залишити без розгляду.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити її без задоволення. Зокрема, зазначає, що твердження відповідача про його намір відновити завдані пошкодження шляхом проведення ремонту за його рахунок не впливають на правомірність оскарженого рішення, є голослівними та не підтверджені жодними доказами; долучена до відзиву на позов пропозиція відповідача була направлена вже після відкриття судом провадження у справі. Вказує, що твердження відповідача про те, що він (позивач) жодного разу не з`явився в судове засідання не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник позивача доводи скарги заперечив, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що автомобіль «Ніссан Максіма», зареєстровано на ім`я позивача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с. 4).

09.08.2017 по АДРЕСА_1 відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спіткнувся та зробив вм`ятину на задній дверці автомобіля позивача «Ніссан Максіма», що підтверджується протоколом від 09.08.2017 за ст. 173 КУпАП (а.с. 5), який складено на підставі заяви позивача (а.с. 5).

Наведена обставина підтверджується постановою судді Івано-Франківського міського суду від 11.09.2017. Провадження в адміністративній справі щодо відповідача за ст. 173 КУпАП закрито за відсутністю події і складу правопорушення (а.с. 8).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За даними звіту №17/03/10 про визначення вартості матеріального збитку, складеного 04.10.2017 оцінювачем ОСОБА_6 , позивачу ОСОБА_4 завдано збитки на суму 5 685,72 гривень (а.с. 9-16).

20.07.2018 відповідач склав пропозицію на ім`я позивача здійснити ремонт пошкодження за рахунок відповідача (а.с. 40).

В силу дії ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідач не довів перед судом, що майнову шкоду позивачу завдано не з його вини, навпаки, він визнав, що пошкодив автомобіль позивача, зробивши на ньому вм`ятину, та зазначив про пропозицію відшкодувати позивачу завдану ним шкоду в спосіб покладення на нього обов`язку виправлення пошкодженої ним речі. Тобто фактично відповідач заперечував тільки визначений позивачем спосіб відшкодування шкоди.

В той же час, способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого визначені положеннями статті 1192 ЦК України, яка передбачає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Таким чином, відшкодування шкоди в спосіб виправлення пошкодженої відповідачем речі можливе за вибором потерпілого (у даному випадку - позивача). Однак, як видно із позову позивач визначився із способом відшкодування завданої йому шкоди при зверненні в суд із позовом у цій справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має відповідати за завдання позивачу матеріальної шкоди.

Доводи апелянта про його намір відновити завдані ним пошкодження шляхом проведення ремонту автомобіля позивача за його (відповідача) рахунок не впливають на правомірність оскарженого рішення, є голослівними та не підтверджені жодними доказами, а долучена до відзиву пропозиція відповідача була направлена вже після відкриття судом провадження у цій справі.

Твердження апелянта про те, що ним зроблено вм`ятину на лівій задній двері автомобіля позивача, а не подряпину, у зв`язку з чим вартість ремонту є завищеною, не приймаються судом до уваги, оскільки останній жодними доказами не довів завдання позивачеві матеріальної шкоди у меншому розмірі, ніж це визначено звітом №17/03/10 від 04.10.2017.

Однак, колегія суддів не погоджується з розміром матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з наступного.

Так, відповідно до звіту №17/03/10 від 04.10.2017 позивачу завдано збитку на суму 5 685,72 гривень (а.с. 9-16), що враховує ПДВ. Разом з тим, у звіті визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахування ПДВ у розмірі 4 738,10 грн.

За приписами ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Представник позивача в засіданні суду апеляційної інстанції ствердив, що позивач продав вказаний транспортний засіб, що був пошкоджений відповідачем, однак йому невідомо чи автомобіль був відремонтований.

Отже, якщо фактичного ремонту пошкодженого автомобіля виконано не було та витрати позивача на оплату ПДВ по такому ремонту не були понесені, то й відсутні законні підстави для компенсації позивачу суми ПДВ, включеного оцінювачем до складу матеріального збитку.

Тому з відповідача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахування ПДВ у розмірі 4 738,10 грн.

Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим помилково стягнув з відповідача вартість ремонту з урахуванням ПДВ.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру матеріальної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди 4 738,10 грн. У решті позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 4 738,10 грн, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (83,33%) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути 666,64 грн по оплаті звіту оцінювача та 587,31 грн витрат по оплаті судового збору.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 , 4738,10 грн. (чотири тисячі сімсот тридцять вісім грн. 10 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди, 666,64 (шістсот шістдесят шість грн. 64 коп.) витрат по оплаті звіту оцінювача, 587,31 грн. (п`ятсот вісімдесят сім грн. 31 коп.) витрат по оплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року