КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.,

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чібісова Геннадія Олександровича про визнання протиправними та скасування рішення приватного нотаріуса, визнання недійсним договору дарування від 02.02.2021 року та скасування запису про право власності за номером 40364525 від 02 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 звернулись до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чібісова Геннадія Олександровича про визнання протиправними та скасування рішення приватного нотаріуса, визнання недійсним договору дарування від 02 лютого 2021 року та скасування запису про право власності за номером 40364525 від 02 лютого 2021 року.

Крім того, позивачами подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просили вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об`єктів нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) до вирішення спору по суті, а саме прийняття судом рішення у справі.

В обґрунтування вимог заяви вказували на те, що 02 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чібісовим Геннадієм Олександровичем.

Вважають укладений договір вчинений в порушення вимог чинного законодавства, шляхом шахрайських дій між відповідачем та нотаріусом, оскільки ОСОБА_4 , перебуваючи в «Пансіонаті «Опіка близьких» - будинок для літніх людей, знаходилась в безпорадному стані та не мала можливості висловлювати свою волю, оскільки не могла ні говорити, ні підписувати будь-які документи, в зв`язку з тим, що за останні пару років перенесла три інсульти.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено.

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об`єктів нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) до вирішення спору по суті, а саме прийняття судом рішення у справі та набуття його чинності.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 09 серпня 2021 року та 19 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав тотожні апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, посилається на те, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Посилається на те, що сторона позивачів в своїй заяві не наводить жодного факту на підтвердження намірів відповідача продати спірну квартиру, або будь-яким іншим шляхом ускладнити виконання можливого рішення та посилаються лише на власні припущення, наводять необґрунтовані чутки начебто відповідач спілкувався з сусідами про продаж квартири, що не підтверджено а ні встановленими особами сусідів, а ні будь-якими записами відео та аудіо фіксації.

Від представника позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Вказують, що суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами виник спір.

Крім того, зазначає, що даний захід забезпечення позову у вигляді заборони вчинення дій ніяким чином не порушує права та інтереси ОСОБА_1 , за умови якщо він не планує вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно спірної квартири.

Від інших учасників відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав апеляційні скарги з підстав викладених у апеляційних скаргах.

Представник позивачів заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу спірної квартири, та зважав на наявність загрози утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з п.п. 1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Разом з тим, згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Предметом позовних вимог є визнання протиправними та скасування рішення приватного нотаріуса, визнання недійсним договору дарування від 02 лютого 2021 року та скасування запису про право власності за номером 40364525 від 02 лютого 2021 року.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу спірної квартири, виходячи із засад розумності та обґрунтованості вимог представника заявників щодо забезпечення позову, зважаючи на наявність загрози утруднити чи зробити не можливим виконання рішення суду.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Апеляційний суд вважає, що обраний позивачами вид забезпечення позову у виді заборони проводити реєстраційні дії щодо спірного майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Позивачами наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття.

Посилання апеляційної скарги на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняє дії щодо продажу спірного майна, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справита порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді