Справа № 182/1072/21
Провадження № 2/0182/1504/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.10.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.02.2021 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Між Публічним акціонерним товариством «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД», та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання та використання платіжної картки № 100920987 наступним чином.

25.11.2011 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з підписаною нею Заявою № 93434338, яка в п. 3 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. Банк 22.10.2012 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в Заяві Клієнта, і уклав з Клієнтом Договір про надання та використання платіжної картки № 100920987 шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2. заяви вважаються акцептом оферти Клієнта, а саме, відкрив Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 та випустив на ім`я ОСОБА_1 платіжну картку. Наслідком акцепту Банком оферти (пропозиції), викладеної в п. 3 заяви клієнта, став факт укладення Договору про картку.

Відповідно до п. 8. Заяви, Відповідач з Умовами по карткам та Тарифами ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись.

Відповідно до п. 7.10 Умов. Клієнт зобов`язався у випадку отримання кредитів в рамках Договору про картку погасити такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплатити Банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в Банку Тарифами. Згідно п. 8.9. Умов по карткам. Банк має право стягувати з Клієнта проценти за користування Кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі (в т.ч. штрафи/пені), передбачені Договором про картку (у тому числі Умовами по карткам та/або Тарифами).

Відповідно до п. 8.16 Умов по карткам, Банк має право на власний розсуд визначити момент витребування Кредиту та у будь-який момент часу вимагати від Клієнта погашення заборгованості в повному обсязі шляхом формування й направлення Клієнту Заключного Рахунку-виписки - документу, що містить вимогу Банку до Клієнта про повне погашення Клієнтом всієї заборгованості за Договором про картку (п. 1.15 Умов по карткам). Сума, вказана в Заключному Рахунку-виписці, є повною сумою Заборгованості на дату його виставлення Клієнту (п- 4Л9. Умов по карткам). Погашення Заборгованості на підставі виставленого Банком Клієнту Заключного Рахунку-виписки проводиться шляхом розміщення Клієнтом на Рахунку грошових коштів в обсязі, достатньому для погашення Заборгованості (п. 4.21. Умов по карткам).

21.01.2018 pоку, а потім повторно 28.01.2021року Банк направив Відповідачу Заключний Рахунок- виписку, а відповідач 01.02.2021 року отримав даний Заключний Рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за Договором про картку в сумі 79 219,20 грн.

Згідно п. 4.18. Умов по каткам, погашення Заборгованості повинне бути здійснене Клієнтом у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів від дня виставлення Заключного Рахунку-виписки (тобто формування і направлення Клієнту).

Проте, в порушення умов Договору про картку заборгованості в сумі 79 219,20 гри., Клієнтом не погашена. Так, яка станом на 27.01.2021 pоку становить суму 86 192,65 грн., з них: 79 219,20 грн. - сума заборгованості:, 6 973,45 грн. - три проценти річних (які розраховані за період з 22.02.2018 р. (перший день після закінчення 30-денного строку оплати Заключного рахунку-виписки) по 27.01.2021 рік - всього 1071 день.

Тому, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_2 заборгованості в сумі 86 192,65 грн. та понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді від 25.03.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву (а.с.73-74).

01.06.2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 подано відзив на позов про стягнення з неї заборгованості (а.с. 83-84), в якому вона просить у задоволенні позову відмовити повністю з причини пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки право примусового стягнення боргу у позивача виникло ще 28.09.2012 року, а позов надійшов до суду лише 2021 року. Крім того, Заключний рахунок-виписку з вимогою погасити заборгованість в сумі 79 219,20 грн. вона ніколи не отримувала.

Ухвалою судді від 25.03.2021 року позивачу було встановлено строку для подачі відповіді на відзив, однак позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25.11.2011 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Руский Стандарт» із заявою № 93434338 про укладення кредитного договору, згідно з якою: сума кредиту 4664,30 грн.; ставка за кредитом з 26.11.2011 року по 27.03.2012 року - 0,01% річних; з 28.03.2012 року 28.09.2012 року - 25 % річних; рахунок клієнта НОМЕР_3, строк кредиту 308 днів, з 26.11.2011 року по 28.09.2012 року; загальна сума відсотків по кредиту - 202,28 грн., дата платежу 28 числа кожного місяця з грудня 2011 року по вересень 2012 року; комісія за надання кредиту - 0 грн., ставка по кредитній лінії 45 %; загальна вартість товару 4664,30 грн.; духовка GORENJE BО-75 «Екстра-Сервіс» «Технозахист» (а. с. 6).

Дана заява містить підпис клієнта ОСОБА_1 , підписана 25.11. 2011 року.

Відповідно до копії статуту АТ «Банк Форвард» (2018 рік), АТ «Банк Форвард» є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Форвард», яке у свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Руский Стандарт» (а. с. 54-56).

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованост за договором 100920987, що містить відомості надання ОСОБА_1 кредиту у сумі 74141,47 грн. на дату 21.12.2017 року та суму простроченого боргу з 21.01.2018 року по 27.01.2021 року у розмірі 79 219,20 грн. (а.с. 48-51).

Також в матеріалах справи міститься виписка по особовим рахункам угоди № НОМЕР_2 за період з 22.10.12 року по 22.12.2017 року за рахунком відповідача № НОМЕР_1 (а.с.21-47).

АТ "Банк Форвард" направлений рахунок-виписка (заключна) по договору № 100920987 від 22.10.2012 року з вимогою погасити заборгованість за кредитом в сумі 79 219,20 грн. (а.с.52).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних абооспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, у відповідності до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «БАНК ФОРВАРД»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З матеріалів даної справи встановлено, що відповідач підписала заяву № 93434338 від 25.11.2011 року, в якій зазначено лише бажання відкрити їй поточний рахунок, що буде використовуватись в рамках кредитного договору, надати їй споживчий кредит на придбання духовки. Однак, позивачем АТ «БАНК ФОРВАРД» не надано доказів того, що ним дійсно наданий відповідачу ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого ліміту, а тим більше у розмірі, який висувається у позові, а саме 79 219,20 грн., не доведені обставини того, як зазначає у позові, що на момент вчинення правочину надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором у межах встановленого кредитного ліміту. Законом закріплено, що договір позики є укладеним саме з моменту передачі коштів (ч.2ст.1046ЦК України). Дана норма розповсюджується й на кредитні відносини.

Матеріали справи не містять копії спірного Договору про надання та використання платіжної картки № 100920987, укладеного між сторонами 22.10.2012 року, на який позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, та який зазначений у розрахунку заборгованості та у виписці по рахунку відповідача.

Матеріали справи не містять доказів відкриття відповідачу поточного рахунку № НОМЕР_1 , на який позивач також посилається при викладені своїх позовних вимог та який зазначений у виписці по рахунку, не містить доказів надання відповідачу суми кредиту у розмірі 79 219,20 грн.

При цьому заява № 93434338 від 25.11.2011 року не містить жодних послань та такі обставини не доведені жодними іншими відносними та допустимими доказами про те, що від 25.05.2011 року чи від іншої дати дійсно був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 , що на цей рахунок дійсно мало місце зарахування кредитних коштів у розмірі 79 219,20 грн. або в іншому розмірі, що відповідач отримав кредитну картку та пін-код до неї, більш того користувався грошовими коштами на картці та що ці обставини знайшли своє підтвердження відносними та допустимими доказами, зокрема наданою розпискою про отримання ОСОБА_1 кредитної картки, меморіальним ордером про зарахування коштів на картку, належною випискою з відповідного банківського рахунку про рух грошових коштів по цій картці та інше.

Так, заява містить відомості про відкриття рахунку ОСОБА_1 за № НОМЕР_3 за сумою кредиту у розмірі 4664,30 грн., що зовсім не співпадає з іншими документами, зокрема розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відповідача, наданими позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Виписки по рахунку № НОМЕР_3 , який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником позивачем надано не було.

Таким чином матеріали справи також не містять відомостей, які б підтверджували факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 79 219,20 грн.

Крім того, виписка по рахунку, що додана позивачем до матеріалів справи сформована лише за період з 22.10.2012 року по 22.12.2017 року, в той час як позивач в якості додатку до позову вказує виписку по особовим рахункам за період з 22.12.2012 року по 27.01.2021 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З аналізу постанови Верховного Суду від 17.12.2020 по справі №278/2177/15-ц вбачається, що судами при розгляді справ повинні досліджуватися первинні бухгалтерські документи, які підтверджують наявність заборгованості за кредитом: розрахунок заборгованості та виписка по кредитному рахунку клієнта.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_2 , банк не надав жодних доказів на підтвердження укладення з відповідачкою саме цього договору.

Суд наголошує, що матеріали справи не містять письмових договорів, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Руский Стандарт», або ОСОБА_1 та АТ «Банк Форвард», яке є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт»,зокрема, заяв на видачу кредиту, підписаних відповідачкою, на підставі яких на її ім`я відкрито рахунок № НОМЕР_1 , на якому згідно з розрахунком заборгованості та банківськими виписками є заборгованість у вказаному позивачем розмірі.

У справі міститься лише підписана відповідачкою заява № 93434338 з пропозицією укласти кредитний договір з ПАТ «Банк Руский Стандарт» від 25.11.2011 року, згідно з якою на ім`я ОСОБА_1 має нібито бути відкритий рахунок № НОМЕР_3 із зазначенням суми кредитування у розмірі 4664,30 грн. на умовах викладеній в цій заяві (а. с. 6).

У вказаній заяві відсутні жодні відомості про відкриття на ім`я ОСОБА_1 рахунку саме за № НОМЕР_1 , а також видання їй будь-якої кредитної картки і якої саме (серія, номер, строк дії).

Таких відомостей не вбачається і з інших наданих позивачем на обґрунтування своїх вимог доказів.

З досліджених судом наявних у справі матеріалів не вбачається, що рахунок № НОМЕР_1 , за яким значиться заборгованість, відкритий саме на підставі підписаної відповідачкою заяви від 25.11.2011 року.

Отже, надані позивачем документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості відповідачки перед позивачем за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_4 та не підтверджено, що даний договір взагалі існує.

З зазначених підстав (недоведеності наявності заборгованості) не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3 % річних за користування кредитними коштами.

Таким чином, з огляду на викладене, приймаючи до уваги, що банком не надано суду достатніх доказів укладання з відповідачем договору про надання та використання платіжної картки № 96304881, не надано доказів досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов кредитного договору, а також не підтверджені обставини фактичного отримання та користування відповідачем грошовими коштами, то позовні вимоги слід вважати необґрунтованими, не доведеними та за цих підстав у позові слід відмовити у повному обсязі.

У зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог відсутні підстави застосування положень позовної давності.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд відмовляє у задоволенні позову саме через недоведеність позовних вимог.

Так як позивачу відмовлено у задоволенні позову повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,141,259,264-265,268 ЦПК України, ст.ст. 509,512-514,516,525,526,546,549,550,610-612,625,629,1048-1050,1054,1056-1,1077,1078,1082 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: О. В. Рунчева