Справа № 159/5930/20
Провадження № 2/159/185/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі

головуючого судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Посполітак Г.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника служби у справах з питань опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Гупіка М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах та неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позовних вимог.

В обгрунтування заявленого позову ОСОБА_1 зазначила, що нею на підставі ордера на житлове приміщення було отримано в користування квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки РЖКП №1 м.Ковель від 15.09.2020 року в даній квартирі зареєстровані такі особи :

-ОСОБА_9 син, 1972 р.н.

-ОСОБА_10 - дочка, 1975 р.н.

-ОСОБА_11 - онук, 2011 р.н.

- ОСОБА_8 - онук, 2002 р.н.

-ОСОБА_4 - колишня невістка, 1984 р.н.

-ОСОБА_7 - онука, 2010 р.н.

-ОСОБА_6 - онука, 2012 р.н.

- ОСОБА_5 - дочка колишньої невістки ОСОБА_4 , 2004 р.н.

ОСОБА_4 та її неповнолітні діти ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не проживають в даному житловому приміщенні понад 1 рік, а саме з серпня 2018 року без поважних причин, не сплачують комунальні послуги, участі в утриманні житла не беруть, їх особистих речей в квартирі немає, вказаним житлом не цікавляться. Будь-яких перешкод в користуванні квартирою відповідачу ні вона, ні інші члени сім`ї не створювали.

Із серпня 2018 року, тобто за рік до офіційного розірвання шлюбу, її син припинив подружні стосунки із ОСОБА_4 і вона з дітьми переїхала проживати в іншу квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Даний факт, тобто відсутність відповідача за місцем реєстрації можуть підтвердити в судовому засіданні свідки.

Посилаючись на положення ст.ст.9, 64, 65, 71, 72 ЖК України та статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить суд ухвалити рішення у відповідності з яким визнати ОСОБА_4 , 1984 р.н., ОСОБА_7 , 2010 р.н., ОСОБА_6 , 2012 р.н. та ОСОБА_5 , 2004 р.н. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття їх з реєстрації.

Стислий виклад заперечень відповідача.

У відзиві на позов ОСОБА_4 зазначила, що позов не визнає і в його задоволенні просить відмовити з таких підстав.

Квартира АДРЕСА_1 не перебуває у приватній власності, а відноситься до об`єктів комунальної власності міської ради. Основним квартиронаймачем є її колишній чоловік ОСОБА_9 , прізвище якого вказано у позові, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Стверджує, що 24.04.2015 року вона та її діти були зареєстровані в спірній квартирі, а до цього була зареєстрована з 2010 року у квартирі позивача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), проте постійно проживала з чоловіком та дітьми за місцем теперішньої реєстрації.

На даний час іншого житла ні вона, ні діти не мають.

У вересні 2018 року дійсно змушена була залишити квартиру, через поведінку її колишнього чоловіка, який зловживав спиртним, поводив себе агресивно, ображав її та дітей, що робило неможливим спільне проживання з ним, а тому через небезпеку яка загрожувала їй та дітям не може тривалий час повернутись до квартири. Крім того, колишній чоловік замінив замки на вхідних дверях.

На даний час вона змушена наймати квартиру у іншого власника, що вимагає значних фінансових витрат.

Стверджує, що жодним чином не втратила інтересу до спірного житла, однак там проживати не може і за поведінки третьої особи щодо неї та дітей.

Вважає, що реєстрація місця проживання у спірній квартирі будь-яким чином не впливає на розмір плати за послуги, оскільки квартира облаштована відповідними лічильниками (вода, газ, світло, опалення).

З врахуванням наведено в задоволенні позову просить відмовити.

Рух справи в суді.

Позовну заяву подано до суду 18 листопада 2020 року.

27 листопада 2020 року до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області скеровано запит про місце реєстрації відповідача.

19 січня 2021 року отримано повідомлення про місце реєстрації відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою судді від 21 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання на 22 лютого 2021 року. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.

27.04.2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16.06.2021 року.

16.06.2021 року судове засідання було відкладено у зв`язку з клопотанням відповідача та призначено на 19.07.2021 року.

19.07.2021 року судове засідання було відкладено у зв`язку з витребуванням доказів по справі та призначено на 29.09.2021 року.

Позиція учасників судового розгляду.

В судовому засіданні позивача та її представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові.

Відповідач та її представник позов не визнали і просили в його задоволенні відмовити за безпідставністю, враховуючи обставини викладені у відзиві на позов.

Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради Гупік М.І., також вважає позов безпідставним.

Інші треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача в судове засідання не з`явились, надіславши письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

Фактичні обставини справи.

Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

В судовому засідання встановлено, що ОСОБА_1 з сім`єю із п`яти чоловік на підставі рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради народних депутатів від 25 січня 1995 року отримала ордер на зайняття службової квартири в АДРЕСА_4 . Головою в ордері визначено чоловіка позивачки ОСОБА_12 , а в подальшому рішенням виконавчого комітету від 18.02.1999 року №2, квартира АДРЕСА_1 виключена із числа службових.

Іншим рішенням виконавчого комітету ради від 15.04.2015 року №116 при розгляді матеріалів наданих РЖКП №1 про переоформлення особових рахунків з померлих, вибулих громадян було прийнято рішення переоформити особовий рахунок на вказану вище квартиру з вибулого квартиронаймача ОСОБА_12 на його сина ОСОБА_9 , який зареєстрований та проживає за тією ж адресою з 15.02.1995 року.

У відповідності до Довідки (виписка з домової книги) про склад сім`ї та прописку) від 15.09.2020 року виданої РЖКП №1 особовий рахунок відкрито на ОСОБА_9 , як наймача квартири. В ній зазначено також інших членів сім`ї, в тому числі відповідача і її троє неповнолітніх дітей. Позивач відповідно до цієї Довідки не є членом сім`ї наймача.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідно до рішення суду від 24.05.2019 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 розірвано.

Свідоцтвами про народження підтверджено, що від шлюбу останні мають дітей дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач від іншого шлюбу має також дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже матеріалами справи доведено і фактично цього не оспорюють сторони, що відповідач та її неповнолітні діти у спірну квартиру були вселені та зареєстровані з дозволу основного колишнього квартиронаймача ОСОБА_12 та продовжували проживати в ній як члени сім`ї нового квартиронаймача - ОСОБА_9 . Позивач ОСОБА_1 вибула з місця проживання в цій квартирі, тобто із членів сім`ї квартиронаймача 17.11.2006 року, про що свідчить запис у її паспорті про реєстрацію за місцем знаходження іншого житла ( АДРЕСА_3 ).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_13 показала, що відповідач з малолітніми дітьми у вересні 2018 року змушена була залишити спірну квартиру, оскільки її колишній чоловік всіляко ображав її та фактично вигнав з квартири, а тому вона з дітьми два тижні проживала у неї. Коли стало холодно, не могла забрати з квартири свої речі, в тому числі одяг, так як замки були замінені. З цих підстав були викликані працівники поліції і з їх допомогою були забрані речі та одяг. В подальшому відповідачка найняла житло в якому проживає і по даний час.

Свідок ОСОБА_14 , також підтвердив, що відповідач залишила квартиру у 2018 році із-за поведінки колишнього чоловіка, який всіляко ображав останню.

Неповнолітній свідок ОСОБА_5 показала, що раніше проживала у спірній квартирі і стосунки між ними були хороші, проте в подальшому батько почав бити матір, постійно погрожував та всіляко принижував, неодноразово стверджував, що вб`є маму та її. Тому вони побоюючись погроз, забрали частину речей і пішли з квартири. Пригадує, що пізніше забирали з квартири інші речі і на той час замки були змінені. На сьогодні в квартирі залишилась частина їх речей. Стверджує, що як би не така поведінка батька, вони і далі б проживали у цій квартирі.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

З наведених вище доказів слід дійти до висновку про залишення житла відповідачем та її дітьми вимушено із-за поведінки колишнього чоловіка. Підстав стверджувати, що вона та її діти залишили житло добровільно не можна.

Верховний суд у своїй Постанові від 13 січня 2021 року в справі №462/6206/17 зазначає, що у справах про визнання наймача, або членів його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР) необхідно з`ясувати причини відсутності позивача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Законодавством України, зокрема, ЖК УРСР передбачено, що колишні члени сім`ї не втрачають право користування житловим приміщенням, якщо вони ведуть себе мирно і не порушують правила спільного проживання.

Ст.71 ЖК України (збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами) передбачено, що:

- при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до основних положень ЦПК України (ч.1 ст.2 ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч.1 ст.4 ЦПК України визначено також, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач не є ні наймачем, ні членом сім`ї наймача спірної квартири.

Відповідно до ст.107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найма жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Тобто, ОСОБА_1 була вселена в квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордера, виданого 27 січня 1995 року за рішенням виконкому Ковельської міської ради народних депутатів від 25.01.1995 року. Між нею та житлово-експлуатаційною організацією був укладений договір на користування цією квартирою договір найму.

З моменту вибуття на інше постійне місце проживання по АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 втратила право користування приміщенням, на яке їй було видано ордер.

Керуючись ст.ст. 2,4, 10, 12, 81, 82, 89, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.71, 107 Житлового кодексу України,

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: В.О.Лесик