КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/12184/21

30 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» адвоката Лисенко Любові Валеріївни на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Луценка О.М., про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на квартиру,-

в с т а н о в и в:

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на квартиру.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23 лютого 2005 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири за умовами якого він передав, а ОСОБА_2 безоплатно прийняла у власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,40 кв.м., яка належала йому на підставі договору дарування.

Вважає, що зазначений правочин слід визнати удаваним оскільки з серпня 2004 року він проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. Передумовою для укладання договору дарування стало укладання між ним та відповідачкою договору позики від 23 лютого 2005 року відповідно до якого він отримав в борг 30 000,00 дол. США.

Зазначає, що відповідно до п. 4 договору позики позикодавець зобов`язався після повернення всієї суми позики у тридцятиденний строк переоформити подаровану їй квартиру на позичальника у любий вказаний ним спосіб та за його рахунок.

Звертає увагу, що виконання умов договору позики підтверджується розписками ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_2 обумовлених сум позики.

Вказує на те, що відповідачка відмовляється приймати від нього позичені у неї гроші за договором позики від 23.02.2005 року і переоформлювати на нього заставлену квартиру, безпідставно вважаючи, що спірна квартира була їй подарована.

З огляду на вище викладене, просив суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 23 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. та зареєстрований в реєстрі за № 2020, удаваним правочином.

Визнати, що відносини сторін: ОСОБА_1 - з однієї сторони і ОСОБА_2 - з іншої сторони, регулюються правилами щодо правочину, який ці сторони насправді вчинили, а саме: за договором застави (іпотеки), за яким ОСОБА_1 (заставодавець) передав нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - другій стороні (заставодержателю), а заставодержатель прийняв зазначене нерухоме майно в забезпечення повернення позики в розмірі 30000 (тридцять тисяч) доларів США за письмовим договором позики від 23.02.2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати, що між сторонами: ОСОБА_1 - з однієї сторони (заставодавець) і ОСОБА_2 - з іншої сторони (заставодержателю), замість договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого від 23.02.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 2020, фактично було укладено договір застави (іпотеки) квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,40 кв.м., жилою площею 29,40 кв.м.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог заяви зазначав, що у зв`язку з тим, що відповідачка в порушення умов договору позики від 23 лютого 2005 року відмовляється приймати від нього позичені у неї гроші і переоформити заставлену квартиру, то існує загроза відчуження вказаної спірної квартири, або обтяження її, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду, в разі його ухвалення на користь позивача.

З огляду на вище викладенепросив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,40 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 23 лютого 2005 року та заборонити, до часу набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, органам державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державним реєстраторам будь-яким способом проводити дії спрямовані на зміну права власності на вказану квартиру або будь-яким способом обтяжувати вказане нерухоме майно та проводити реєстрацію права власності або реєстрацію правочинів щодо цієї квартири.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року заяву про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним та визнання права власності задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,40 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 23 лютого 2005 року.

Заборонено, до часу набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, органам державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державним реєстраторам будь-яким способом проводити дії спрямовані на зміну права власності на вказану квартиру або будь-яким способом обтяжувати вказане нерухоме майно та проводити реєстрацію права власності або реєстрацію правочинів щодо цієї квартири.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 31 серпня 2021 року представник особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» адвокат Лисенко Любов Валеріївна подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, оскільки вона зачіпає права апелянта.

Зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» є іпотекодержателем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вказана квартира є предметом спору в даній цивільній справі, вирішення судом спору щодо іпотечного майна зачіпає права іпотекодержателя майна.

Вказує на те, що 11 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, у розмірі 105 000, 00 доларів США.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 11 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та майновим поручителем ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 54239, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 також 11 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 113772, відповідно до якого вона виступає поручителем ОСОБА_1 .

11 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку із посвідченням договору іпотеки була накладена заборона відчуження іпотечного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Отже, на день ухвалення оскаржуваної ухвали Оболонським районним судом м. Києва 17.08.2021 року вже існувала заборона розпорядження та/або користування нерухомим майном.

Звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції не зазначено мотивів, із яких суд прийшов до висновку про обґрунтованість припущень відносно того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести в майбутньому до утруднення виконання можливого рішення суду.

Вказує на те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

23 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що наведені апелянтом обставини в апеляційній скарзі не стосуються фактичних обставин у даній справі, що мали місце 23 лютого 2005 року, на момент укладення оспорюваного правочину.

Звертає увагу, що до апеляційної скарги не долучено доказів письмового повідомлення ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні.

З огляду на вище викладене, просив суд відмовити у задоволені апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

27 вересня 2021 року відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому вона зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги оскільки вважає її передчасною та необґрунтованою.

Зазначає, що апелянт не є стороною по справі та в своїй апеляційній скарзі не зазначає, яким чином оскаржувана ухвала зачіпаються його права або законні інтереси. Окрім того, звертає увагу, що апелянтом не надано доказів повідомлення боржника та іпотекодавця про переуступку права вимоги за кредитним договором № 0 від 11 травня 2007 року.

З огляду на вище викладене, просила суд відмовити у задоволені апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» та зали шити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.2 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права , свободи, інтереси та ( або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суд лише у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Інвест Кредо", не будучи учасником вказаної справи та звертаючись до суду з апеляційною скаргою, посилалось на те, що оскаржувана ухвала зачіпає їх права та інтереси, як іпотекодержателя спірної квартири, так як 11 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, у розмірі 105 000, 00 доларів США. В забезпечення виконання умов кредитного договору 11 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та майновим поручителем ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 54239, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також 11 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 113772, відповідно до якого вона виступає поручителем ОСОБА_1 .11 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку із посвідченням договору іпотеки була накладена заборона відчуження іпотечного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 08 грудня 2011 року між АКІБ " УкрСиббанк" та ПАТ " Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і за вказаним договорами . 15 квітня 2020 року між ПАТ " Дельта Банк" та ТОВ " Фінансова компанія " Інвест Кредо" було укладено договір № 2227/К про відступлення прав вимоги , в тому числі і за зазначеними договорами.

Аналізуючи вказані доводи Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Інвест Кредо", колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала стосується прав та інтересів апелянта , так як він є іпотекодержателем спірної квартири.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову способом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,40 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 23 лютого 2005 року та способом заборони до часу набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, органам державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державним реєстраторам будь-яким способом проводити дії спрямовані на зміну права власності на вказану квартиру або будь-яким способом обтяжувати вказане нерухоме майно та проводити реєстрацію права власності або реєстрацію правочинів щодо цієї квартири, позивач посилався на те, що відповідачка в порушення умов договору позики від 23 лютого 2005 року відмовляється приймати від нього позичені у неї гроші і переоформити заставлену квартиру, а тому існує загроза відчуження вказаної спірної квартири відповідачкою , або обтяження її, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду, в разі його ухвалення на користь позивача.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову , накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,40 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 23 лютого 2005 року та забороняючи, до часу набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, органам державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державним реєстраторам будь-яким способом проводити дії спрямовані на зміну права власності на вказану квартиру або будь-яким способом обтяжувати вказане нерухоме майно та проводити реєстрацію права власності або реєстрацію правочинів щодо цієї квартири, суд першої інстанції посилався на те, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину - договору дарування квартири АДРЕСА_1 удаваним та визнання за ним права власності на вказану квартиру. Отже, предметом спору у даній справі є квартира АДРЕСА_1 , власником якої є відповідачка ОСОБА_2 .

Право власності відповідачки ОСОБА_2 на вказану квартиру та правочин, на підставі якого відповідачка набула вказане право власності, оспорюється позивачем у даній справі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку є підстави вважати, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірну квартиру, може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у даній справі і суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на дану квартиру. Вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не зазначено мотивів, із яких він прийшов до висновку про обґрунтованість припущень відносно того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести в майбутньому до утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що предметом спору є спірна квартира і відсутність арешту цієї квартири може призвести до її відчуження власником, яким є відповідачка у справі, що унеможливить виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, правильності висновків суду в частині забезпечення позову способом накладення арешту на квартиру не спростовують, так як такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам. Заборона відчуження іпотечного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , накладеної 11 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у зв`язку із посвідченням договору іпотеки направлена на забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, а накладення арешту на спірну квартиру направлено на забезпечення виконання можливого рішення суду у даній справі.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення вказаного позову ще і способом заборони, до часу набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, органам державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державним реєстраторам будь-яким способом проводити дії, спрямовані на зміну права власності на вказану квартиру або будь-яким способом обтяжувати вказане нерухоме майно та проводити реєстрацію права власності або реєстрацію правочинів щодо цієї квартири, з огляду на те, що накладення арешту на квартиру унеможливлює вчинення органами державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державними реєстраторами будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири.

Оскільки при постановленні ухвали в частині заборони, до часу набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, органам державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державним реєстраторам будь-яким способом проводити дії, спрямовані на зміну права власності на вказану квартиру або будь-яким способом обтяжувати вказане нерухоме майно та проводити реєстрацію права власності або реєстрацію правочинів щодо цієї квартири, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права - вимог ч.3 ст. 150 ЦПК України, яка визначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, колегія суддів вважає, що ухвала Оболонського районного суду м.Києва від 17 серпня 2021 року в цій частині підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову способом заборони органам державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державним реєстраторам будь-яким способом проводити дії спрямовані на зміну права власності на вказану квартиру або будь-яким способом обтяжувати вказане нерухоме майно та проводити реєстрацію права власності або реєстрацію правочинів щодо цієї квартири.

В іншій частини ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» адвоката Лисенко Любові Валеріївнизадовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року про забезпечення позову способом заборони, до часу набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, органам державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державним реєстраторам будь-яким способом проводити дії спрямовані на зміну права власності на вказану квартиру або будь-яким способом обтяжувати вказане нерухоме майно та проводити реєстрацію права власності або реєстрацію правочинів щодо цієї квартири скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову способом заборони органам державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державним реєстраторам будь-яким способом проводити дії спрямовані на зміну права власності на вказану квартиру або будь-яким способом обтяжувати вказане нерухоме майно та проводити реєстрацію права власності або реєстрацію правочинів щодо цієї квартири.

В іншій частини ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий: Судді: