Справа № 307/785/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Мацунич М.В., Готра Т.Ю.

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Тячівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі сектору містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації на рішення Тячівського районного суду від 06 квітня 2020 року у справі № 307/785/20 (Головуючий: Ніточко В.В.)

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року ОСОБА_1 інтереси якої представляє адвокат Рішко П.М. звернувся в суд із позовом до Буштинської селищної ради, Управління архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0264 га., кадастровий номер :04:008:0128, що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування будівель торгівлі. На вказаній земельній ділянці позивачем було збудовано об`єкт нерухомого майна торговий центр "Елегант", загальною площею 687,70 кв.м., з надвірними спорудами (прибудова, тераса, сходи), площею 201, 29 м.кв.

Згідно звіту обстеження технічного стану об`єкт нерухомого майна торговий центр " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого в АДРЕСА_1 , вбачається, що технічний стан конструкцій відповідає вимогам міцності на надійності для подальшої експлуатації будівлі за їх функціональним призначенням, як будівля торгового центру.

Вартість спірного нерухомого майна складає 730 337,00 грн..

Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво нерухомого майна торгово центру, було вчинено без отримання у встановленому законом порядку дозволу на право проведення будівельних робіт.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила визнати за собою право власності на об`єкт нерухомого майна торговий центр "Елегант", загальною площею 687,70 кв.м., з надвірними спорудами (прибудова, тераса, сходи), площею 201, 29 м.кв., що розташований по АДРЕСА_1 .

Рішенням Тячівського районного суду від 06 квітня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на об`єкт нерухомого майна торговий центр "Елегант", загальною площею 687,70 м.кв., з надвірними спорудами (прибудова, тераса, сходи), площею 201,29 м.кв., що розташований в АДРЕСА_1 .

На дане рішення подана апеляційна скарга Тячівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі сектору містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як спірний об`єкт є самочинно збудованим нерухомим майном комерційного призначення, при цьому його будівництво розпочато без належного доступу, без затвердження проекту, без отримання сертифікату (декларації) про введення його в експлуатацію. Декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалась та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось. Управління ДАБУ у Закарпатській області на звернення позивача надано роз`яснення про форму та порядок вчинення дій, що свідчить про відсутність позасудового вирішення позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства питання введення в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва, а відтак і відсутній спір. Технічний паспорт, на який посилається позивач, не є документом дозвільного характеру, на підставі якого розпочинається будівництво чи вводиться об`єкт в експлуатацію, а є лише результатом комплексу робіт щодо обмірювання уже збудованого об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу. Крім того, суд взяв на себе повноваження притаманні у даному випадку органу контролю, оскільки визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку є винятковим способом захисту, а в разі судом такого права необхідна наявність ряду факторів. Недотримання забудовником всіх норм та правил може нести потенційну загрозу життю, здоров`ю громадян, які будуть відвідувати у даному випадку будівлю торгового центру, що є безумовною загрозою порушення інтересів держави.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської обласної прокуратури Андрейчик А.М., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_2 адвоката Рішко П.М., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Представник ОСОБА_1 адвокат Рішко П.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Від сектору містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації на адресу Закарпатського апеляційного суду надійшла заява, в якій зазначають, що сектор містобудування та архітектури Тячівської РДА заходи цивільного правового характеру по вказаному питанню не вживались у зв`язку з великою загруженістю в роботі та браком часу і апеляційна скарга Тячівської місцевої прокуратури є підставною та просять її задовольнити.

Встановлено, що що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0264 га., кадастровий номер :04:008:0128, що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування будівель торгівлі.

Із технічного паспорту на торговий центр " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_1 вбачається, що площа становить 687,70 м.кв., а площа надвірних споруд (прибудова, тераса, сходи), становить 201, 29 м.кв.

Згідно звіту технічного обстеження стану нежитлової будівлі торгового центру " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого в АДРЕСА_1 , вбачається, що технічний стан конструкцій та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний), фактичний стан конструкцій відповідає вимогам міцності на надійності для подальшої експлуатації будівлі за її функціональним призначенням, як будівля торгового центру "Елегант» і з висновку про оцінку майна його вартість становить 730 337,00 грн.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині 4 статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. 3 ст. 375 ЦК України).

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України)

Частиною третьою, п`ятою, сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У зв`язку із зверненням до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний об`єкт є самочинно збудованим нерухомим майном комерційного призначення, будівництво якого розпочато без належного дозволу, без затвердженого проекту, без отримання сертифікату (декларації) про введення його в експлуатацію.

Разом з тим, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

На підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинне збудоване майно на земельній ділянці що не надавалася у власність чи користування особи, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, екологічних та інших норм та правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно суд виходить з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п. 5 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Із матеріалів справи вбачається, що декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалося та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось, а лише на звернення позивача управління ДАБУ у Закарпатській області подало роз`яснення про форму та порядок вчинення дій, що свідчить про відсутність позасудового вирішення позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства питання введення в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва.

Технічний паспорт, який міститься у матеріалах справи, не є документом дозвільного характеру на підставі якого розпочинається будівництво чи вводиться об`єкт в експлуатацію, а такий є лише результатом комплексу робіт щодо обмірювання уже збудованого об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу.

Звіт про проведення технічного обстеження від 10 січня 2020 року не є тим допустимим доказом дотримання будівельних, санітарних, протипожежних норм, стандартів і правил відповідності розробленій та затвердженій в установленому законодавством порядку проектній документації стосовно даного об`єкта будівництва та врахування вимог безпечності об`єкта з огляду на передбачуваний характер його експлуатації та числа доступу людей до нього, які можуть давати підстави для висновку щодо необхідності прийняття даного об`єкта будівництва до експлуатації, а відповідна судова будівельно-технічна експертиза судом не проводилась.

Посилання у відзиві представника ОСОБА_1 адвоката Рішко П.М. на те, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави повинен обґрунтовувати, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і невиконання цих вимог є наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 ЦПК України, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтовано прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. (абзац перший-третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Так, Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № 800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенцій суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідні і реально можливими для реалізації які фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливим є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний змість, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

У даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що визнання за відсутності законних підстав в судовому порядку за ОСОБА_1 права власності на торговий центр «Елегант» з надвірними спорудами, порушує встановлений законодавством порядок набуття права власності на майно, оскільки прийняття рішення щодо цього об`єкту відноситься до компетенції Управління Державної будівельної інспекції у Закарпатській області за погодженням сектору містобудування та архітектури Тячівської прокуратури.

На адресу Закарпатського апеляційного суду від сектору містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації надійшла заява, в якій зазначають, що апеляційна скарга прокуратури є підставною та просять її задовольнити і сектор містобудування та архітектури Тячівської РДА заходи цивільно-правового характеру по даному питанню не вживалися у зв`язку з великою загруженістю в роботі та браком часу.

Враховуючи те, що незважаючи на відсутність належних документів, що підтверджують безпечність експлуатації приміщення та наявність суспільної проблеми, яка свідчить про той факт, що позивачем виконано будівельні роботи без додержання містобудівних умов і обмежень земельної ділянки, без проектної документації та без зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт, що не гарантує безпечності об`єкта та відвідувачів цього закладу, несе потенційну загрозу життю, здоров`ю громадян, які будуть відвідувати дану будівлю.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Судові витрати у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь Тячівської місцевої прокуратури сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 10 955,06 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 376 ЦК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Тячівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі сектору містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 06 квітня 2020 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Тячівської місцевої прокуратури сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 10 955,06 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2021 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой