Справа № 473/3176/21
"01" жовтня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщення,
в серпні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що вона є власником обумовленого житлового будинку. В зазначеному будинку з 23.01.2007 року зареєстрована відповідачка по справі, яка за місцем реєстрації не проживає з березня 2015 року без поважних причин. Проте остання не знялася з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивачці створюються перешкоди в реалізації повноважень власника.
Посилаючись на вказані обставини, позивачка ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Судом відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення. Про причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Зокрема судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
В даному будинку з 23.01.2007 року зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , як член сім`ї власника житла, проте за місцем реєстрації не проживає з 2015 року (а.с. 4,5,6-11, 12, 13, 20, 22 ).
Проте, остання не знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Відповіднодо ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Згідно ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статті 150,156 ЖК УРСР передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Стаття 405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема:
- члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником;
- член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та доказів, наданих сторонами.
Зокрема, суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності в жилому приміщенні.
При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону.
Як зазначалося раніше, відповідачка за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин її непроживання в будинку, зокрема створення їй будь-яких перешкод у проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом.
Водночас, наявність реєстрації відповідачки без її фактичного проживання створює власнику перешкоди в здійсненні права власності.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,259,263-265,280-282,289 ЦПК України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.В. Лузан