П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року місто Київ

справа № 755/14184/20

провадження №22-ц/824/12764/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2021 року, постановлену у складі судді Чех Н.А.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки у праві власності,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки у праві власності .

Визначено за ОСОБА_2 1/4 частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 2008 року, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки у праві власності.

Не погоджуючись з ухвалою про відмову у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення без розгляду заяви про перегляд заочного рішення, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Зокрема, посилається на те, що Дніпровський районний суд м.Києва направив 17 травня 2021 року на її адресу заочне рішення від 29 березня 2021 року у справі 755/14184/20, яке вона отримала 16 червня 2021 року, що підтверджується трекінгом поштового відправлення. Посилання ж суду в оскаржуваній ухвалі на те, що суд направив копію заочного рішення на її адресу 9 квітня 2021 року, не відповідає дійсності. Заяву про перегляд заочного рішення вона подала 25 червня 2021, тобто в межах двадцятиденного строку з дня вручення їй, як відповідачу у справі, повного рішення. Вона не була присутньою при розгляді справи, їй не було вручено повне заочне рішення у день його проголошення. Вважає, що має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення від 29 березня 2021 року у справі №755/14184/20, оскільки нею подана відповідна заява протягом двадцяти днів з дня вручення їй повного тексту рішення. Подання ж нею апеляційної скарги 27 квітня 2021 року підтверджує її незгоду з ухваленим рішення суду. Оскаржуваною ухвалою, суд обмежив реалізацію її конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду, з яким вона не погоджується.

Учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк віднесена до п. 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи без розгляду заяву про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки у праві власності, суд першої інстанції виходив із того, що заявник пропустила строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, доказів поважності пропуску строку не надала, поважних причин пропуску такого строку не зазначила.

Крім цього, суд зазначив, що про існування заочного рішення відповідачу ОСОБА_1 було відомо ще у квітні 2021 року, оскільки 27 квітня 2021 року остання подавала апеляційну скаргу на заочне рішення суду, яка ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року повернута скаржнику.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2021 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки у праві власності. Визначено за ОСОБА_2 1/4 частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 2008 року, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією. Вирішено питання розподілу судових витрат /а.с.44-46/.

Згідно супровідного листа від 9 квітня 2021 року Шевченківським районним судом м.Києва надіслано копію рішення суду від 29 березня 2021 року учасникам справи, зокрема, відповідачу ОСОБА_1 / а.с.47/.

Копію заочного рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 отримала 16 червня 2021 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 66/.

25 червня 2021 року ОСОБА_1 подала через засоби поштового зв`язку до Дніпровського районного суду м.Києва заяву про перегляд заочного рішення /а.с.70-83/.

Згідно з положеннями частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтями 122, 124 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 127 ЦПК України суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу (ч. 1 ст. 283 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня. За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (п. п. 1, 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України).

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданої протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Також строк на подання заяви може бути поновлений в разі пропуску його з поважних причин.

Постановляючи ухвалу про відмову у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції вказаних вимог процесуального закону не врахував, не звернув уваги на те, що копію заочного рішення відповідач ОСОБА_1 отримала 16 червня 2021 року і дійшов помилкового висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 було відомо про ухвалення судового рішення, так як остання зверталася до суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення є помилковим, оскільки процесуальний закон пов`язує початок перебігу двадцятиденного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення з дня вручення копії такого рішення. Докази на підтвердження вручення ОСОБА_1 заочного рішення містяться в матеріалах справи.

Слід зазначити, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 1 березня 2002).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Реалізація основоположного принципу здійснення правосуддя як верховенства права безпосередньо залежить від права на доступ до суду, яке має застосовуватися на практиці та бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, повинна бути реальна можливість оскаржити дію, що порушує право.

Відповідно до частини 3 статті 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Положення ЦПК України свідчать про те, що за загальним правилом, відповідач у випадку залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без розгляду буде позбавлений права на апеляційне оскарження заочного рішення.

Лише в разі постановлення судом ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідачеві надається право оскаржити заочне рішення у апеляційному порядку.

Таким чином, залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.4 ст. 287 ЦПК України унеможливлює подачу нею, як відповідачем у справі, апеляційної скарги, тобто позбавляє її конституційного права на оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, - підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус