ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7176/21 Справа № 180/726/21 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Первинним оглядом МСЕК 02.03.2010 року йому встановлено 55% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності. При переогляді залишено 55% та третю групу інвалідності за професійним захворюванням. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 330000 гривень, яку просив стягнути з відповідача, без утримання податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 55000 грн., з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить постійні болі ниючого характеру та обмеження рухів в попереко-крижовому відділі хребта з іррадіацією у тазовий пояс, безпосередньо справа та ноги, безпосередньо правої, слабкість у ногах, утруднення ходьби, біль у колінних суглобах, біль та обмеження об`єму рухів в шийному відділі хребта, судороги в м`язах правої ноги, зниження слуху, підвищення АТ, головні болі, хиткість при ходьбі, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 55%, період роботи у відповідача протягом 20 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, тому суд першої інстанції вважав необхідним визначити розмір компенсації в сумі 55000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити в частині визначення розміру моральної шкоди, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 330 000 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів протягом 20 років 8 місяців 24 дня на посаді стрічкового прибиральника, дробільника 3 р., машиніста промивних машин 5 р. (а.с.20-21).

Відповідно довідки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 02.03.2010 року ОСОБА_1 первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійними захворюваннями 40% вібраційна хвороба, 15% ХОЗЛ, третю групу інвалідності (а.с.13-14).

Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 16.03.2011 року ОСОБА_1 повторно залишено 55% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійними захворюваннями 40% вібраційна хвороба, 15% ХОЗЛ, третю групу інвалідності (а.с.15).

Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 04.04.2013 року ОСОБА_1 повторно залишено 55% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійними захворюваннями 40% вібраційна хвороба, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість, третю групу інвалідності (а.с.16-17).

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 19.02.2010 року встановлено причини виникнення професійного захворювання: рівень вібрації, рівень шуму, рівень пилу, рівень марганцю (а.с.20-21).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що враховуючи тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить постійні болі ниючого характеру та обмеження рухів в попереко-крижовому відділі хребта з іррадіацією у тазовий пояс, безпосередньо справа та ноги, безпосередньо правої, слабкість у ногах, утруднення ходьби, біль у колінних суглобах, біль та обмеження об`єму рухів в шийному відділі хребта, судороги в м`язах правої ноги, зниження слуху, підвищення АТ, головні болі, хиткість при ходьбі, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 55%, період роботи у відповідача протягом 20 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, тому суд першої інстанції вважав необхідним визначити розмір компенсації в сумі 55000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та виходячи з медичних висновків, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у зв`язку з впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, тому наявні підстави, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, езворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить постійні болі ниючого характеру та обмеження рухів в попереко-крижовому відділі хребта з іррадіацією у тазовий пояс, безпосередньо справа та ноги, безпосередньо правої, слабкість у ногах, утруднення ходьби, біль у колінних суглобах, біль та обмеження об`єму рухів в шийному відділі хребта, судороги в м`язах правої ноги, зниження слуху, підвищення АТ, головні болі, хиткість при ходьбі, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 55%, період роботи у відповідача протягом 20 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, тому правильно визначив розмір компенсації в сумі 55 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в своєму рішенні не навів мотивів, що свідчили б про безпідставність розміру заявленого позивачем відшкодування, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивачу у березні 2011 року первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 55 %, за результатами повторного огляду у квітні 2013 року позивачу підтверджено ступінь на рівні 55 %, судом першої інстанції визначив розмір компенсації в сумі 55 000 грн., тобто судом з врахуванням тяжкості заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань вірно визначився з розміром відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував тяжкість заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, тяжкість наслідків, які настали, втрату позивачем професійної працездатності та помилково прийшов до висновку про часткове задоволення позову, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко