22-ц/804/2098/21
220/804/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 28 вересня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 220/804/20
Номер провадження 22-ц/804/2098/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Лазаренко Д.Т.
учасники справи :
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 червня 2021 року головуючого судді Яненко Г.М. зі складанням повного тексту судового рішення 11 червня 2021 року по цивільній справі про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Еталон»), ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником автомобіля OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, тип ТЗ загальний легковий пасажирський - 8, номер шасі НОМЕР_2 , червоного кольору, зареєстрований на його ім`я 23 березня 2017 року в Центрі 1444, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 .
22 вересня 2019 року його батько ОСОБА_3 керуючи за дорученням даним транспортним засобом їхав разом з пасажирами з м. Покровськ Донецької області в с. Піддубне Донецької області. Приблизно о 09 год. 25 хв. вони їхали по с. Андріївка Великоновосілківського району Донецької області. Під`їхав до перехрестя доріг по вул. Миру та вул. Чапаєва цього села, ОСОБА_3 знизив швидкість. В цей час ОСОБА_3 побачив праворуч від себе автомобіль «Волга» державний номер НОМЕР_4 під керуванням відповідача по справі. ОСОБА_3 продовжив рух, так як на дорозі з боку руху автомобіля «Волга», яким керував відповідач по справі знаходився знак «Дати дорогу», однак відповідач по справі не зупинив рух, внаслідок чого сталося зіткнення належного йому на праві власності автомобіля та автомобіля «Волга».
В результаті ДТП його автомобілю було завдано механічних ушкоджень, пасажирам було завдано тілесних ушкоджень. На місце ДТП одним із пасажирів було викликано поліцію та швидку допомогу. Окрім того, було сповіщено страхову компанію. Під час огляду місця ДТП, складання схеми ДТП та відібрання пояснень, відповідачем по справі та його пасажиром (дружиною відповідача по справі) було визнано вину у скоєнні ДТП у повному обсязі, та зазначено, що ДТП сталося з вини відповідача у зв`язку з необережністю. По факту ДТП було порушено кримінальну справу, яка у подальшому була закрита, у зв`язку з відсутністю в діях ознак кримінального правопорушення.
У зв`язку з тим, що відповідач винен у настанні ДТП під час якої належному позивачу автомобілю було завдано механічних ушкоджень, вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за завдану матеріальну шкоду та відшкодувати її.
Згідно звіту оцінки № 19-373 від 20 грудня 2019 року матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску з технічної точки зору згідно проведеного дослідження складає 236 510, 23 грн. За проведення дослідження позивачем було сплачено суму у розмірі 1500 грн. Тобто, загальна сума завданої позивачу матеріальної шкоди складає 238 010,23 грн.
У зв`язку з тим, що відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Еталон», то в межах страхового ліміту страховою компанією 22 листопада 2019 року було сплачено страхове відшкодування у розмірі 90 000 грн. Тому, вважає, що на день звернення до суду з даним позов, невідшкодованою залишилася сума 148 010, 23 грн, яка повинна бути відшкодована відповідачем. Крім того, від ДТП йому було завдано моральні страждання, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням власного автомобіля та розладом душевного спокою та звичайного способу життя.
Посилаючись на вимоги ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, просив стягнути з відповідача 148 010,23 грн у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, та 26 000 грн у якості відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди 63 284, 46 грн, на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн; на відшкодування витрат на проведення оцінки матеріальних збитків оцінщиком-автотоварознавцем 1500 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довженко В. І., просить скасувати рішення суду та ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначено, що справа розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки як вбачається з позовної заяви, місцем реєстрації та проживання позивача є м. Харків, а місцем реєстрації та проживання відповідача є м. Маріуполь. В той час як позовна заява подана до Великоновосілківського районного суду Донецької області. Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України, позов про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди. Дане правило розповсюджується виключно на випадки, коли у встановленому законом порядку встановлений факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини певної особи у відповідному місті. Як вбачається з додатків до позовної заяви, постановою слідчого СВ Великоновосілківського ВП Волноваського відділу поліції від 28 грудня 2019 року, кримінальне провадження від 22 вересня 2019 року закрите у зв`язку з відсутністю у діянні ознак кримінального правопорушення. Як встановлено даною постановою, аналізуючи матеріали даного кримінального провадження орган досудового розслідування дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вказаною постановою також не встановлений в діях ОСОБА_2 і складу будь-якого адміністративного правопорушення. Постанова про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, яка випливає з факту ДТП про яке йдеться в позові позивача, у встановленому законом порядку судом не приймалася. Отже, відкриваючи провадження за позовом позивача, судом першої інстанції не перевірено, чи містить постанова про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2019 року відповіді на питання, чи мало місце зіткнення транспортних засобів сторін та чи сталося це з вини відповідача. Також, судом першої інстанції не з`ясовано та не враховано, що за відсутності преюдиціального доказу вини відповідача у завданні шкоди позивачеві його посилання на вину відповідача та заперечення відповідача щодо цього підлягали перевірці судом на загальних підставах доказування.

Також, зазначено,що судом не було надано представнику відповідача ОСОБА_2 адвокату Довженко В.І. доступу до матеріалів даної справи через систему електронного доступу «Електронний суд». У зв`язку із чим представник відповідача не мав реальної можливості приймати участь у розгляді справи. Замість цього суд погрожував адвокату притягненням його до дисциплінарної відповідальності. В той час, як позивачу кожен раз забезпечувався розгляд справи в режимі відеоконференції. Тому, представник відповідача був вимушений подати до суду клопотання про розгляд справи у свою відсутність.

Судом першої інстанції не дано належної правової оцінки запереченням відповідача про відсутність законних підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача.Судом не обґрунтовано будь-якими доказами на підставі чого він дійшов висновку, де, коли, за участю кого саме, при яких саме обставинах та яка сама дорожньо-транспортна пригода сталася і хто саме є її винуватцем, якщо протокол про адміністративне правопорушення за фактом даної пригоди не складався, та до адміністративної відповідальності ніхто не притягувався, а постановою про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2019 року встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Також, зазначено, що позивач в обґрунтування підстав для відшкодування йому матеріальної шкоди посилається на норми ст. 1187 ЦК України, які регулюють підстави для відповідальності за заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Але цю норму позивач застосовує помилково, оскільки, як він зазначає в своєму позові, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті зіткнення декількох джерел підвищеної небезпеки.

До того ж, відповідач ОСОБА_2 не погоджується з розміром матеріальної шкоди, визначеним суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , оскільки вказана особа не є судовим експертом, оцінка проводилася поза межами судового розгляду, ОСОБА_5 судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивих висновок не був попереджений, ОСОБА_2 для проведення огляду транспортного засобу позивача вказаним суб`єктом не запрошувався, тому вважає, що надане позивачем дослідження суб`єкта оціночної діяльності є неналежним доказом, який отриманий у спосіб, не передбачений ЦПК України, а тому не може враховуватися судом як доказ розміру заподіяної позивачу шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу представника позивача адвоката Логашова Д.І. мотивований тим,що при прийнятті рішення Великоновосілківським районним судом Донецької області від 11 червня 2021 року щодо часткового задоволення позову , судом ретельно вивчено та надано належну правову оцінку всім матеріалам як щодо страхової виплати, так і матеріалам кримінального провадження щодо зазначеної дорожньо- транспортної події на території с. Андріївна Великоновосілківського району Донецької області, у результаті чого судом обґрунтовано встановлено місце заподіяння шкоди позивачу та підсудність справи № 220/804/20 Великоновосілківському районному суду Донецької області. Під час розгляду справи судом першої інстанції ані відповідач, ані його представник, не довели та не надали належні та допустимі докази, що заподіяна транспортному засобу позивача шкода завдана не з вини ОСОБА_2 .

Навпаки, від представника відповідача адвоката Довженка В.І. до суду були заявлені численні клопотання про визнання поважними причин його неявки в судове засідання через його участь у іншій справі та відкладення розгляду справи, проте жодного клопотання з наданням належних доказів відсутності вини у заподіяній позивачу шкоді внаслідок ДТП, яке мало місце 22 вересня 2019 року, з боку відповідача надано не було, як і не використано право відповідача на призначення відповідної автотехнічної експертизи з цього приводу.

З урахуванням вимог процесуального закону, встановлених судом обставин справи, суд першої інстанції правильно зазначив, що наданий позивачем звіт про оцінку, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну є належним, допустимим і достатнім доказом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Враховуючи, що у зв`язку з подачею апелянтом апеляційної скарги позивач понесе витрати у сумі не менше 20 000 грн. на професійну правничу допомогу адвоката в даній справі № 220/804/20 на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 13 серпня 2021 року, ці витрати також підлягають відшкодуванню відповідачем.Докази розміру витрат позивача на правову допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У судовому засіданні апеляційного суду проведеному в режимі відеоконференції представник позивача адвокат Логашов Д.І. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін,підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу та повідомив про те,що докази розміру витрат позивача на правову допомогу будуть надані суду протягом п*яти днів після ухвалення рішення суду.

У судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Довженко В.І. не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання,про що свідчить розписка представника ,а також шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення,та шляхом отримання телефонограм,зареєстрованих в журналі телефонограм № 3.9-13 за №№ 2323,2324 (т.2 а.с.73,74,75,81,119 ).

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , представник ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» не з*явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та шляхом отримання телефонограм,зареєстрованих в журналі телефонограм № 3.9-13 за №№ 2320,2321,2322(т.2 а.с.70-72,75, 120,123 ).

Електронною поштою від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Довженко В.І. надійшла заява про неможливість явки в судове засідання ,у зв*язку із знаходженням на лікарняному,відповідно якої просив визнати неявку до суду поважною,а розгляд справи відкласти на іншу дату (т.2.а.с.130-132).

Апеляційний суд ,при розгляді заяви представника відповідача адвоката Довженко В.І., враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи,в тому числі і відповідача ОСОБА_2 та його представника , суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 та адвокат Довженко В.І. з клопотаннями про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції , зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися.

Крім того,17 серпня 2021 року вже відкладався розгляд справи, у зв*язку із знаходженням представника відповідача адвоката Довженко В.І. у відрядженні для розгляду кримінальної справи у Волноваському районному суді Донецької області. Строк розгляду даної цивільної справи продовжувався,відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду,основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони,а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні . Така правова позиція викладена Верховним Судом 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 .

Представник відповідача скористався своїм правом на апеляційне оскарження,в якій детально виклав свою правову позицію (т.2.а.с.6-10),апеляційний суд,у свою чергу,відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене,відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України,враховуючи відсутність підстав,які б свідчили про неможливість розгляду справи у даному судовому засіданні,апеляційний суд відмовив в задоволенні клопотання адвоката Довженко В.І.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)

За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом положень частини 1, пункту 3 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 вересня 2019 року приблизно о 09 год. 25 хв. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки ГАЗ 2410 державний номерний знак НОМЕР_4 на перехресті доріг по вул. Миру та вул. Чапаєва с. Андріївка Великоновосілківського району Донецької області рухаючись по другорядній дорозі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, тип ТЗ загальний легковий пасажирський - 8, номер шасі НОМЕР_2 , червоного кольору, зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортний засіб марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску отримав механічні пошкодження.

Даний факт підтверджується доданою до матеріалів справи схемою дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, тип ТЗ загальний легковий пасажирський - 8, номер шасі НОМЕР_2 , червоного кольору отримав механічні пошкодження.

Згідно із розрахунком ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, тип ТЗ загальний легковий пасажирський - 8, номер шасі НОМЕР_2 , червоного кольору становить 375 636,96 грн.

Відповідно до висновку спеціаліста з оціночної діяльності ОСОБА_5 звіту про оцінку № 19-373 від 20 грудня 2019 року: ринкова вартість автомобіля марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску складає 236 510,23 грн; вартість відновлюваного ремонту марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску складає 375 636,96 грн; вартість автомобіля марки ОPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу сума збитків становить 153 284,46 грн; величина матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску складає 236 510,23 грн.

Доказів понесення витрат на відновлення автомобіля в більшому розмірі позивачем не надано.

За виконання оцінки вартості майна позивачем сплачено 1 500 грн, що підтверджується квитанцією № 19-373 від 20 грудня 2019 року.

Цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ СК «Вусо» згідно полісу № 143839189 від 19 квітня 2019 року, який був дійсний на момент ДТП 22 вересня 2019 року.

Згідно страхового акту № 712-16187 цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в «Страховій компанії «Еталон» згідно полісу серії АО № 000961013, дійсний на момент ДТП 22 вересня 2019 року.

За фактом цієї ДТП ПАТ «СК «Еталон» за заявою ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 90 000 грн по справі № 16187 за пошкодження ТЗ марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску.

Згідно матеріалів цивільної справи протокол про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача відсутній.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600 від 22 вересня 2019 року , закрито з відсутності у діянні ознак кримінального правопорушення.

Згідно письмових пояснень, викладених на окремому аркуші ОСОБА_2 зазначав про те,що 22 вересня 2019 року він на власному транспортному засобі «Волга» білого кольору державний номерний знак НОМЕР_4 разом з дружиною рухався з м. Маріуполь в м. Дружківку до батьків. Знаходячись в с. Андріївка Великоновосілківського району Донецької області він намагався налаштувати дорогу по навігатору, так як зрозумів що заблукав. В цей час перетинаючи перехрестя по вул. Миру та вул. Чапаєва він не побачив знак «Дати дорогу» та врізався в автомобіль , що рухався з лівої сторони по головній дорозі марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску. Зазначив, що намагався гальмувати щоб уникнути зіткнення, але від удару автомобіль марки «OPEL VIVARO» розвернуло та врізався в паркан. В стані алкогольного сп`яніння він не був. Визнає себе винним та вважає що дане ДТП виникло з його власної неуважності та необачності.

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_6 , вона зазначала, що відповідач є її чоловіком. 22 вересня 2019 року вони разом з чоловіком на їх власному автомобілі «Волга» білого кольору державний номерний знак НОМЕР_4 рухались з м. Маріуполь в м. Дружківку до батьків. Знаходячись в с. Андріївка Великоновосілківського району Донецької області вони заблукали та її чоловік за допомогою навігатора намагався налаштувати дорогу. Та в цей час з лівої сторони перетинаючи перехрестя по вул. Миру та вул. Чапаєва рухався марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску. Після чого виникло зіткнення, в результаті якого автомобіль марки «OPEL VIVARO» врізався в паркан. ЇЇ чоловік намагався гальмувати, але марно.

В протоколі допиту потерпілого від 22 вересня 2019 року ОСОБА_3 зазначав, що 22 вересня 2019 року приблизно о 09 год. 25 хв. керуючи транспортним засобом марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, тип ТЗ загальний легковий пасажирський - 8, номер шасі НОМЕР_2 , червоного кольору, зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 рухався по перехрестю по вул. Миру та вул. Чапаєва с. Андріївка Великоновосілківського району Донецької області. В цей час справі від нього з другорядної дороги рухався ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки ГАЗ 2410 державний номерний знак НОМЕР_4 , та не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого допустив зіткнення. В результаті ДТП транспортний засіб марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску отримав механічні пошкодження.

Свідок ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення ОСОБА_6 , так як він знаходився в автомобілі під керуванням ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22 вересня 2019 року складеного у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оглянуто місце ДТП вул. Чапаєва та вул. Миру с. Андріївка Великоновосілківського району Донецької області.

Задовольняючи частково позовні вимоги,суд першої інстанції ,з`ясувавши фактичні обставини,оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи,дослідивши схему дорожньо-транспортної пригоди,протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 з кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600 від 22 вересня 2019 року (а.с.43-55),матеріали ПАТ «Страхова компанія «Еталон» (а.с.124-132), встановив ,що 22 вересня 2019 року невиконання водієм транспортного засобу « Волга» державний номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_2 вимог дорожнього знаку 2.1. « Дати дорогу» перебуває у прямому причинно-наслідковому зв*язку з виникненням зазначеної ДТП , та дійшов до висновку про те, що сума відшкодування має бути стягнута саме з відповідача на користь позивача шляхом різниці між вартістю відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу та сплаченим страховим відшкодуванням, у розмірі 63 284 грн. 46 коп. (153 284,46 грн (вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу 90 000 грн (страхове відшкодування). Щодо стягнення морального відшкодування в сумі 10 000 грн, з урахуванням розумності,виваженості та справедливості, суд навів в рішенні відповідні мотиви.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи .

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Законодавство встановлює можливість для позивача обрати підсудність за його вибором (стаття 28 ЦПК України ).

Частина 6 статті 28 ЦПК України передбачає,що позови про відшкодування шкоди,заподіяної майну фізичних або юридичних осіб,можуть пред*являтися також за місцем заподіяння шкоди.

З досліджених матеріалів справи вбачається,що місцем заподіяння шкоди позивачу з боку відповідача стало перехрестя доріг по вул. Миру та вул. Чапаєва с. Андріївка Великоновосілківського району Донецької області, саме там відповідач, керуючи транспортним засобом марки ГАЗ 2410, державний номерний знак НОМЕР_4 , рухаючись по другорядній дорозі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_5 , зареєстрованим на ім`я ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортний засіб марки ««OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, отримав механічні пошкодження, в результаті чого позивачу завдано матеріальної шкоди.

Тому, доводи апеляційної скарги в частині порушення правил підсудності не є слушними.

З досліджених матеріалів справи вбачається ,що згідно повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачем 10 червня 2020 року отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі ,копію позовної заяви з додатками (а.с.64). Відповідач та його представник особисто отримували судові повістки надіслані судом першої інстанції про дату,час і місце судового засідання (а.с.93,94,120,121,144,145,165,166,212,224).

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов*язків,передбачених законом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків,пов*язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов*язком суду,крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.

У пункті 4 Постанови № 4 від 01 березня 2013 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Виходячи із положень ч.5 ст.1187 ЦК України,згідно з якими особа,яка здійснює діяльність,що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність обвинувального вироку,наявність постанови про закриття кримінального провадження за відсутності у діяннях ознак кримінального правопорушення,відсутність постанови про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_2 не звільняє відповідача від обов*язку доказування своєї невинуватості.

Таким чином,закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов*язує саме відповідача довести,що шкоду,завдану джерелом підвищеної небезпеки,було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого,тобто не з вини відповідача.Разом із тим шкода,завдана джерелом підвищеної небезпеки,завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, відповідач ОСОБА_2 не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), так як ним ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи викладене доводи апеляційної скарги в частині підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача відхиляються.

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

З огляду на вищенаведені норми ЦК України та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Обґрунтовуючи розмір збитків, ОСОБА_1 посилався на звіт оцінювача № 19-373 від 20 грудня 2019 року , складеного на його замовлення ФОП ОСОБА_5 ,який має сертифікат № 899/16 від 08 листопада 2016 року строком дії до 08 листопада 2019 року та № 860/16 суб*єкта оціночної діяльності ,виданого ФДМ України 08 листопада 2019 року ,за спеціалізацією 1.3. оцінка дорожніх транспортних засобів,строком дії по 08 листопада 2022 року , по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власникові «OPEL VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_5 ,відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 153 284,46 грн ( т.1. а.с.11-42).

Питання про призначення відповідної судової експертизи відповідач перед судом не порушував. Окрім заперечень на позовну заяву від 16 квітня 2021 року (т.1.а.с.214-216) ніяким чином визначений розмір збитків не спростував .

З матеріалів справи вбачається ,що дослідження оцінювача ФОП ОСОБА_5 проводилось на підставі зовнішнього візуального огляду 01 жовтня 2019 року , відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-11, Національних стандартів № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав",затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року ,а також "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" (наказ Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року в редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 серпня 2009 року № 724/16740).

Вказаний звіт є письмовим доказом, який встановлює розмір витрат, які необхідно фактично понести для проведення відновлювального ремонту автомобіля.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України відшкодуванню підлягають не лише фактично понесені витрати, а і витрати, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658-III (з подальшими змінами) проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Висновок щодо вартості матеріального збитку № 19-373 зведений ФОП ОСОБА_5 , який підпадає під ознаки унормованого ст. 5 цього Закону № 2658-III поняття суб`єкта оціночної діяльності і має чинний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності .

Позивачем здобуто вказаний висновок спеціаліста в галузі «Оцінки дорожних транспортних засобів» в позасудовому порядку у передбачений вищезагаданим Законом № 2658-III спосіб, що в силу ст. 77, ч. 1 ст. 78 ЦПК України доводить його належність і допустимість як доказу.

Визначений у звіті розмір матеріальних зитків не спростований відповідачем у встановленому законом порядку,а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника у вказані частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок автотоварознавчого дослідження не є належним доказом не ґрунтується на законі. Вказаний висновок є письмовим доказом, на спростування якого відповідачем не надано належних та допустимих доказів.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем та його представником не надано і в суді апеляційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними та заслуговують на увагу.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно зі до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: