КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 359/6292/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13158/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Чирка С.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

07 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Петренка Павла Івановича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позов до відповідача посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що 14 жовтня 2019 року в м. Бориспіль відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Mercedes-Benz», під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Hyundai», під керуванням ОСОБА_2 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 04.11.2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

29 жовтня 2019 року ОСОБА_2 надіслав відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 11 листопада 2019 року ФОП ОСОБА_4 за попередньою домовленістю із ОСОБА_2 , провів оцінку вартості збитків нанесених власнику пошкодженого колісного транспортного засобу. Позивач з відповідним звітом звернувся до ТДВ «СК«Гардіан» із заявою про виплату страхового відшкодування та погодження сумою матеріального збитку. Проте відповідач повідомив, про відсутність правових підстав для виплати йому страхового відшкодування. Таким чином, на думку позивача відповідач не правомірно відмовив ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2021 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, Петренко П.І. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач здійснив виклик позивача згідно до електронного повідомлення № 000167 від 07.11.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , в той же час, як позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Про вказану адресу відповідачу було відомо, оскільки разом із повідомленням, ОСОБА_2 надав копію свого паспорта, таким чином, ТДВ «СК «Гардіан» здійснено направлення повідомлення за невірною адресою.

Також зазначає, що доказів про отримання повідомлення чи здійснення дзвінків відповідачем не надано.

Скаржник посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену у постанові від 19 червня 2019 року, справа № 465/4621/16-к.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2019 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєні правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.8).

Зі змісту даної постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2019 року вбачається, що 14.10.2019 року о 22 год. 14 хв. в м. Бориспіль Київської області по вул. Київський Шлях 47, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на стоячий автомобіль «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.12.3 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Автомобіль марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.7).

Автомобіль «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , яким в момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_3 , є забезпеченим транспортним засобом відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 VI(зі змінами та доповненнями), що підтверджується полісом № АО/1446134 від 25.07.2019 року (а.с.9).

За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн. Строк дії полісу до 25.07.2020 року включно.

29 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.68-69).

05 листопада 2019 року за власної ініціативи ОСОБА_2 уклав договір з ФОП ОСОБА_4 №0220-VV про проведення оцінки матеріальних збитків (а.с.11).

Пунктом 1.2 вище вказаного договору передбачено, що замовник замовляє виконавцю виконання наступних робіт щодо транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 визначення матеріальних збитків Замовника на дату ДТП.

11 листопада 2019 року Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 проведено визначення матеріальних збитків Замовника на дату ДТП та передано Позивачу звіт № 0220-VV про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (а.с.34-52).

Відповідно до Звіту вартість матеріального збитку становить 47 147,54 грн. з врахуванням 20 % ПДВ.

15 листопада 2019 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та погодження із сумою матеріального збитку (а.с.15).

Відповідач листом від 25.11.2019 №25/11/19/7 повідомив Позивача про відсутність правових підстав для виплати йому страхового відшкодування (а.с.16).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до ТДВ «СК «Гардіан» у місті Києві із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду лише 29 жовтня 2019 року, тобто через п`ятнадцять днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, з порушенням п. 33.1.4 ст. 33 Закону 1961-VI. Крім того, позивач в порушення п. 34.2 ст. 34 Закону 1961-VI, уникав зустрічі із представником ТДВ «СК «Гардіан», для визначення причин настання страхового випадку та розмір збитків.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно з п. 34.2 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

У відповідності до п. 34.4 ст. 34 Закону для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Положеннями ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення розміру збитків або розміру відшкодування.

У відповідності до положень ст. 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

При цьому, як передбачено п. 37.1.3 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Разом з тим, згідно з положеннями п.п. 5.1, 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092 визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Колегія суддів вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, що позивач в порушення п. 34.2 ст. 34 Закону 1961-VI, уникав зустрічі із представником ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», для визначення причин настання страхового випадку та розмір збитків, проте самостійно звернувся до іншого оцінювача та отримав звіт №0220-VV про оцінку вартості збитку нанесеного власником пошкодженого колісного транспортного засобу, з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зроблено висновок, що у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Судом встановлено факти звернення страхувальника 29.10.2019до страховикапісля ДТП від 14.10.2019, та звернення позивача в листопаді 2019 року до страховика із відповідною заявоюпро виплату страхового відшкодування, проте судом не встановлено неможливості визначення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення страхової виплати та визначення її розміру.

Факт настання страхового випадку відповідачем не спростовано і підтверджується судовим рішенням, відповідача повідомлено про настання ДТП, тому судова колегія вважає, що ТДВ «СК «Гардіан» безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 уникав зустрічі із представником ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», оскільки як вбачається з електронного повідомлення №000167 від 07.11.2019 року (а.с. 83) інформацію направлено ОСОБА_2 на поштову адресу: АДРЕСА_1 , натомість, як вбачається з копії паспорта ОСОБА_2 (а.с. 90) останній зареєтрованний та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа СОД ОСОБА_5 від 12.11.2019 року до ТДВ «СК «Гардіан» про неможливість складання звіту, оскільки власник автомобіля «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 , не надав пошкоджене авто на огляд, з підстав ігнорування ОСОБА_2 телефонних дзвінків та електронних повідомлень.

Однак, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що причиною відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування слугувало саме ненадання останнім транспортного засобу марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 , для огляду та встановлення розміру збитків, службова записка оцінювача не є тим належним та допустимим доказом, який може підтвердити повідомлення позивача про необхідність надати транспортний засіб для проведення огляду та оцінки розміру збитків.

Інші докази про належне повідомлення ОСОБА_2 , а саме здійснення ряду телефонних дзвінків чи направлення інших повідомлень на вірно вказану адресу позивача, в матеріалах справи відсутні.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо правомірності відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування через ненадання позивачем для огляду належного йому транспортного засобу.

У свою чергу, відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП.

При цьому, оскільки відповідач не повідомив належним чином позивача про дату, час та місце проведення огляду автомобіля, останній звернувся до ФОП ОСОБА_4 із заявою про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно з висновком про вартість матеріального збитку від 11.11.2019 року, складеного оцінювачем ОСОБА_6 , вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ 20% становить 47 147,54 грн. (а.с. 34-39).

Такий висновок експертизи у цивільній справі колегія суддів вважає належним та допустимим доказом відповідно до положень ст. ст. 76, 95 ЦПК України.

Одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків (частин 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1192 ЦК також передбачено право потерпілого на відшкодування збитків, розмір яких визначається вартістю виконаних робіт, необхідних для відновлення речі, в повному обсязі.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 47 147,54 грн., проте колегія суддів не може погодитись з таким розміром відшкодування, оскільки звіт №0220-VV від 11.11.2019 року містить дані про величину вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, з врахуванням ПДВ 20% (на запчастини та матеріали), однак докази на підтвердження проведення відновлювального ремонту та відповідно сплату ПДВ при оплаті виконаних робіт суду не надано, а відтак належна до відшкодування позивачу шкода за мінусом ПДВ у розмірі 20% буде складати 39 133,43 грн. При цьому колегія суддів виходить з того, що вартість складових, які підлягають заміні, з врахуванням зносу становить 27 392,07 грн. (53 106 * (1-0,4842), вартість матеріалів 12 678,47 грн. (27392,07 + 12 678,47) * 20% = 8014,11 - ПДВ; 47 147,54 - 8014,11 = 39 133,43 грн.).

Оскільки відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля та фактично його витрати з врахуванням фізичного зносу автомобіля склали 39 133,43 грн., на думку колегії суддів, саме ця сума є реальними збитками, які позивач має право отримати страхове відшкодування.

Збитками позивача за приписами вказаних норм є і витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2700 грн., яку позивач сплатив згідно квитанції №1529 від 05.11.2019 року (а.с. 14).

При цьому, саме по собі посилання у відзиві на позовну заяву ТДВ «СК «Гардіан» на те, що розмір збитку за проведеним дослідженням є недоведеним, не заслуговує на увагу, оскільки інших належних та допустимих доказів, які б спростовували визначений розмір збитків, як підстави для зменшення визначення розміру збитків, відповідачем не надано, хоче це згідно приписів ст. 81 ЦПК України, є його обов`язком.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 39 133,43 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 2 700 грн.

Щодо вимог про стягнення з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_2 пені за прострочення виплати страхового відшкодування та трьох процентів річних від простроченої суми виплати, а також інфляційних втрат за порушення зобов`язання з відшкодування шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут та надалі у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За правилами частини першої 1 статті 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто, відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною 2 статті 625 ЦК України настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулось з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Згідно пункту 35.1 статті 35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пункт 36.2 статті 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно абзацу четвертого пункту 36.2 статті 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Колегія суддів приймає до уваги, що представник відповідача при розгляді справи судом першої інстанції заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що ОСОБА_2 взагалі не мав права на страхове відшкодування, тому твердження скаржника, викладене у апеляційній скарзі стосовно того, що мала місце необґрунтована затримка виплати страхового відшкодування знайшло своє підтвердження в апеляційній інстанції.

Колегія суддів зазначає, що період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб`єкта цивільних відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов`язання.

У свою чергу, день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт цивільних відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (ст. 599 ЦК України).

Виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства, позивач правомірно пред`являє вимоги до відповідача про стягнення пені, оскільки в межах даного спору доведено той факт, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, що дає підстави суду застосувати до відповідача штрафні санкції у вигляді пені, що безпосередньо передбачено п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що представником позивача правомірно заявлено вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, однак проведений ним розрахунок не можна вважати вірним з тих підстав, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивач розрахував з урахуванням ПДВ 20%.

У даному випадку період прострочення виконання зобов`язання розпочався з 25 листопада 2019 року, у зв`язку із тим, що саме 25 листопада 2019 року своїм листом за№25/11/19/7 страховик повідомив ОСОБА_2 про прийняте ним рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, і до того часу в силу положень абзацу четвертого статті пункту 36.2 статті 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик мав право припинити перебіг строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування чи відмову у його виплаті.

Проте, як вбачається зматеріалів справи позивач датою початку розрахунку про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат визначив 19.12.2019 року, що сторонами не заперечувалось та не змінювалось в ході розгляду справи.

Тому, з врахуванням викладеного та встановленого позивачем періоду, а саме з 19.12.2019 по 05.08.2020 і суми страхового відшкодування: розмір пені становить - 4879,37 грн., розмір 3% річних становить 763,60 грн. та розмір індексу інфляції становить 468,60 грн, період прострочення грошового зобов`язання складає 238 днів.

З огляду на обставини справи, оцінивши наявні докази в сукупності, керуючись вищевказаними нормами матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування положень статей 625, 992 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виплати страхового відшкодування, трьох процентів річних від простроченої суми виплати та інфляційних збитків.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачає, що укладаючи договір про надання адвокатських послуг між адвокатом та клієнтом, сторони вправі вільно та самостійно визначати порядок обчислення гонорару як у фіксованому розмірі за конкретну послугу, так і у формі погодинної оплати.

Так, за приписами даної норми передбачено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також з`ясовує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що підтверджують наданні правової допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 травня 2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Петренко П.І. укладено Договір №03/20 про надання правової допомоги відповідно до умов якого, адвокат приймає на себе зобов`язання щодо представлення інтересів та надавати правову допомогу в захисті прав та інтересів клієнта.

Відповідно до Додаткової угоди №1/20 від 31 липня 2020 року сторони визначили гонорар адвоката за надання правової допомоги та представлення інтересів замовника та порядок його оплати.

Загальна вартість послуг, передбачених Додатковою угодою №1/20 від 31 липня 2020 року до Договору №03/20 від 08 травня 2020 року становить 10 000 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №003 від 31 липня 2020 року за надання правничої допомоги, ОСОБА_2 здійснив платіж у сумі 10 000 грн.

Згідно акту про прийняття-передачі наданих послуг від 05 серпня 2020 року, згідно якого на виконання умов Договору №03/20 від 08 травня 2020 року адвокат Петренко П.І. надав,а ОСОБА_2 прийняв надані послуги: 1500,00 грн. - аналіз документів наданих Клієнтом для підготування позовної заяви на предмет достатності для обгрунтування позовних вимог; 1500,00 грн. - аналіз нормативно-правових актів та судової практики з питань стягнення страхового відшкодування, нарахування пені, інфляційних витрат та 3% річних; 1000,00 грн. - роз`яснення (здійснюється після проведення аналізу документів наданих Клієнтом та нормативно-правових акті та судової практики) Клієнту судової перспективи; 4000,00 грн. - підготування, надіслання (подання) до суду позовної заяви та 2000,00 грн. - представництво інтересів у суді.

Верховний Суд у своїй постанові від 3 травня 2018 року по справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Колегія суддів вважає, обґрунтованими доводи апелянта, щодо наявності усіх необхідних документів на підтвердження факту реальної сплати позивачем суми грошових коштів за надану правову допомогу у вказаній справі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ОСОБА_7 понесені ним судові витрати в розмірі 2102 грн. (840,80+1261,20) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Петренка Павла Івановича в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) 39 133,43 - суму страхового відшкодування; 2700,00 грн. - витрати пов`язані з визначенням вартості матеріального збитку; 4 879,37 грн. - пеня; 468,60 грн. - інфляційні витрати; 7636,60 грн. - три відсотки річних, а всього: 45 245 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 2102 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді