Дата документу 29.09.2021 Справа № 317/183/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/183/19Головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б. Повний текст рішення складено 31.07.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/1825/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

за участі секретаря Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (далі Інститут олійних культур НААН України) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-3), в якому просила: - визнати протиправним та скасувати наказ Інституту олійних культур НААН України від 14.12.2018 року № 03-05/102к в частині її звільнення з посади молодшого наукового співробітника імунітету та захисту рослин відділу селекції; - поновити її на посаді молодшого наукового співробітника імунітету та захисту рослин відділу селекції Інституту олійних культур НААН України; - стягнути на її користь з Інституту олійних культур НААН України середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3361,86 грн.; - стягнути з Інституту олійних культур НААН України на її користь 10000,00 грн. моральної шкоди; - допустити негайне виконання рішення суду в частині її поновлення на посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона в період часу з 19.04.2016 року по 14.12.2018 року працювала в Інституті олійних культур НААН України на посаді молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції.

14 грудня 2018 року її було звільнено відповідачем з займаної посади згідно із наказом № 03-05/102к.

Вказаний наказ позивачка вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при його виданні відповідачем було допущено низку порушень вимог трудового законодавства: фактично організація виробництва і праці не змінювалась; позивач не повідомляла відповідача про те, що вона відмовляється від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці; роботодавцем не повідомлено які конкретно істотні зміни умов її праці будуть вводитись; з будь-якими розпорядчими документами, що стосуються змін в організації виробництва та праці та/або істотних змін умов праці відповідач її не ознайомлював.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Громову І.Б. (т.с. 1 а.с. 51).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 57) відкрито загальне позовне провадження у цій справі з викликом сторін.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року (т.с. 1 а.с. 218-221) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 1 а.с. 222-230) просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 вересня 2020 року (суддя Онищенко Е.А. т.с. 1 а.с. 240) апеляційне провадження у цій справі відкрито.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Онищенко Е.А., судді Кухар С.В. та Бєлка В.Ю.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року залишено без змін (т.с. 2 а.с. 24-31).

Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року (т.с. 2 а.с. 73-78) в порядку часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 постанову Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

05 квітня 20201 року дана справа надійшла до Запорізького апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 79).

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 81), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 83), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також щорічної відпустки судді-доповідача (т.с. 2 а.с. 88).

Відповідач подав апеляційному суду письмові пояснення у цій справі із додатком (т.с. 2 а.с. 89-100).

У судовому засіданні 04 серпня 2021 року апеляційним судом розпочато розгляд цієї справи по суту (т.с. 2 а.с. 105) за присутністю представників сторін: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, досліджено матеріали справи в частині виконання вказівок касаційного суду, у розгляді цієї справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника відповідача про його відкладення після роз`яснення апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України їх прав та наслідків невикористання останніх.

Відповідач подав апеляційному суду письмові пояснення у цій справі із додатками (т.с. 2 а.с. 113-138, 142-149).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із відпусткою останньої 14 і більше днів (т.с. 2 а.с. 139-141).

У дане судове засідання повідомлена апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки позивача ОСОБА_1 у дане судове засідання і на підставі ст. ст. 371 - 372 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю її представника адвоката Литвинця Ю.В. (т.с. 2 а.с. 4) та представників відповідача адвокатів Василенко Л.О. (т.с. 2 а.с. 101-102) та ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 146-147).

В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України … рішення … судді в інших справах… не може бути підставою для відводу. Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення представників сторін, дослідивши додаткові докази сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 2, 36, 44, 47, 116 КЗпП, ст.ст. 12, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із того, що звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки вона відмовилася від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

В силу вимог ст. 417 ч. 1 ЦПК України вказівки Верховного Суду, що містяться в постанові у цій справі (т.с. 2 а.с. 73-78), є обов`язковими для врахування апеляційним судом при новому апеляційному перегляді цієї справи.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04 липня 2002 року працювала на різних посадах в Інституті олійних культур НААН України (т.с. 1 а.с. 101). З 19 квітня 2016 року переміщена на посаду молодшого наукового співробітника до сектору імунітету та захисту рослин відділу селекції (т.с. 1 а.с. 5).

19 грудня 2017 року в трудовій книжці зроблено запис, що ОСОБА_1 відповідає займаній посаді за результатами атестації, атестована строком на три роки (т.с. 1 а.с. 5 зворот) .

Передумовою звільнення з займаної посади ОСОБА_1 була перевірка, проведена НААН України в інституті відповідача (т.с. 1 а.с. 76-77).

Згідно з витягом з протоколу № 15 засідання вченої ради Інституту олійних культур від 26 вересня 2018 року запропоновано перевести співробітників сектору імунітету та захисту рослин до лабораторії селекції міжлінійних гібридів соняшника (т.с. 1 а.с. 78).

Наказом директора Інституту олійних культур НААН України від 04 жовтня 2018 року № 03-05/83к «Про оптимізацію штатної структури Інституту олійних культур Національної академії олійних культур України» прийнято рішення про розформування сектору імунітету та захисту рослин з 17 грудня 2018 року, а пунктом п`ятим визначено перевести ОСОБА_1 , молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин, за її згодою, на посаду молодшого наукового співробітника лабораторії селекції міжлінійних гібридів соняшника з 17 грудня 2018 року (т.с. 1 а.с. 80-82).

Повідомленням від 04 жовтня 2018 року «Про переведення на іншу посаду» ОСОБА_1 попереджено про наступне переведення з посади молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин на посаду молодшого наукового співробітника лабораторії селекції міжлінійних гібридів соняшника на підставі статті 32 КЗпП України, яке відбудеться 17 грудня 2018 року, роз`яснено наслідки незгоди з переведенням та запропоновано подати до відділу кадрів інституту відповідну заяву щодо прийняття чи неприйняття пропозиції з переведення, з яким ОСОБА_1 ознайомилась 08 жовтня 2018 року (т.с. 1 а.с. 82).

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву (т.с. 1 а.с. 84-85), в якій посилаючись на те, що їй не надали права вибору вільних вакансій інших наукових підрозділів, просила звільнити її з займаної посади з 14 грудня 2018 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України та провести всі розрахунки згідно положень ст. 116 КЗпП.

Наказом від 14 грудня 2018 року № 03-05/102к (копія т.с. 1 а.с. 7) ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 14 грудня 2018 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України, на підставі її заяви.

Наказом від 14 грудня 2018 року № 03-05/102 ОСОБА_1 ознайомлена 14 грудня 2018 року (т.с. 1 а.с. 7 зворот).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її позову у цій справі, помилково виходив з того, що в інституті відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, які полягали у виключенні зі структури штатного розпису сектору імунітету та захисту рослин, а працівники переводилися до іншого, більш крупного підрозділу.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Ст. 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

П. п. 3 та 4 ст. 32 КЗпП України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 цього Кодексу.

Припинення трудового договору за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9).

Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і впровадження передових методів тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. […] підставою для звільнення працівника за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.

Зміна істотних умов праці, передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-2748цс15.

Аналізуючи наведені норми, апеляційний суд дійшов висновку, що зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади не є зміною істотних умов праці.

Факт скорочення посади позивача ОСОБА_1 сам по собі виключає звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки, відсутні передбачені ч. 3 ст. 32 КЗпП України обставини. Про визначену ч. 3 ст. 32 КЗпП України зміну істотних умов праці та, відповідно, припинення трудового договору за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України можливо говорити тоді, коли посада працівника не скорочується, а лише змінюються істотні умови праці за цією посадою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 215/2330/19 (провадження № 61- 1145св20).

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Так, суд першої інстанції не витребував у відповідача, та, відповідно, взагалі не надав будь-якої оцінки змінам до шатного розпису (т.с. 2 а.с. 15, 126-138 доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду у цій справі), відповідно до яких посада молодшого наукового співробітника сектору імунітету та захисту рослин, яку займала позивач, виведена із штатного розпису з 17 грудня 2018 року, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку, що в даному випадку відбулась саме зміна істотних умов праці позивачки та вона могла бути звільнена на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, обставини, встановлені рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року (т.с. 2 а.с. 47-50) та постановою Верховного Суду від 11 травня 2021 року (витяг із Єдиного державного реєстру судових рішень т.с. 2 а.с. 150-155), яке набрало законної сили, в іншій цивільній справі ЄУН 317/182/19 за позовом іншого позивача, але відносно того самого - відповідача Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, не підлягають доказуванню у цій справі в силу вимог ст. 82 ч. 5 ЦПК України.

Так, рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13 січня 2020 року в іншій цивільній справі ЄУН 317/182/19 встановлено обставину: фактично у відповідача Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України мало місце скорочення штату (посад), яке відповідач називав оптимізацією штатної структури Інституту та помилково вважав зміною істотних умов праці.

Таким чином, правові підстави для припинення з ОСОБА_1 трудового договору саме за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України були відсутні.

Проте, при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, відповідач Інститут олійних культур Національної академії аграрних наук України мав звільнити ОСОБА_1 з посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте, апеляційний суд не позбавлений права, з урахуванням вимог ст. 5 ч. 2 ЦПК України, застосувати ефективний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 у цій справі шляхом визнання протиправним та скасування наказу Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України від 14 грудня 2018 року № 03-05/102к в частині підстав звільнення ОСОБА_1 з посади молодшого наукового співробітника імунітету та захисту рослин відділу селекції, змінивши підставу звільнення з п. 6 ст. 36 КЗпП України на п.1 ст. 40 КЗпП України.

В іншій частині доводи апеляційної скарги та позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а тому задоволенню у цій справі не підлягають.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково, визнати протиправним та скасувати наказ Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України від 14 грудня 2018 року № 03-05/102к в частині підстав звільнення ОСОБА_1 з посади молодшого наукового співробітника імунітету та захисту рослин відділу селекції, змінивши підставу звільнення з п. 6 ст. 36 КЗпП України на п.1 ст. 40 КЗпП України, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України від 14 грудня 2018 року № 03-05/102к в частині підстав звільнення ОСОБА_1 з посади молодшого наукового співробітника імунітету та захисту рослин відділу селекції, змінивши підставу звільнення з п. 6 ст. 36 КЗпП України на п.1 ст. 40 КЗпП України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 13.10.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.