КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/3869/21 Головуючий у І інстанції Мерзлий Л.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом та просив суд першої інстанції визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 5756, вчинений 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 45793,34 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 липня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5756, вчинений 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами»заборгованості в розмірі 45793,34 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Після ухвалення судового рішення представником ОСОБА_1 - адвокатом Івасиним О.Р. було подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було вирішено питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та судового збору, сплаченого за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2021 року ОСОБА_1 - адвоката Івасина О.Р. про стягнення витрат задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи та не врахував надану суду квитанцію про оплату послуг, що пов`язані з наданням правової допомоги.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з відповідача 6000 грн. витрат на правову допомогу.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого Київським апеляційним судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Івасин О.Р. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання та не повідомили суд про причини неявки.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, враховуючи таке.

Відмовляючи у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано доказів саме фактичного понесення витрат на правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано: Договір про надання правової допомоги 24 травня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та АО «Кейс енд Партнерс Інтернешнл», додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги 24 травня 2021 року; Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 24 травня 2021 року; ордер адвоката Івасина О.Р. на надання правової допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «»Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04).

Переглядаючи в апеляційному порядку додаткове судове рішення, суд апеляційної інстанції також враховує ту обставину, що ні ОСОБА_1 , ні його адвокат Івасин О.Р. не надали суду першої інстанції докази на підтвердження понесених реальних витрат, які пов`язанні з наданням правової допомоги, стверджуючи при цьому, що в матеріалах справи наявна квитанції про оплату ОСОБА_1 грошових коштів за отриману правову допомогу.

Копію такої квитанції на суму 10000 грн. було надано лише суду апеляційної інстанції, разом з тим відшкодування витрат на правову допомогу, яка пов`язана з розглядом справи, здійснюється, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідно посилання суду на відсутність доказів сплати таких витрат не може бути підставою для відмови у їх стягненні, за умови доведеності іншими доказами факту отримання правової допомоги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції надає правову оцінку наданому суду акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 25 травня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 24 травня 2021 року. Зокрема, в наданому суду акті вбачається, що до переліку наданих позивачу послуг у даній справі входять також послуги, які не стосуються розгляду даної справи, а саме «підготовка та подання позовної заяви про скасування постанов приватного виконавця у виконавчому провадженні №63732716, в той час як предметом позову є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно витрати на правову допомогу, які були пов`язані з розглядом даної справи, становлять 6000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.»

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про недоведеність позивачем понесених ним витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Щодо понесених витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, то з урахуванням того, що при оскарженні судового рішення в частині розподілу судових витрат, судовий збір не сплачується, то відповідно не може бути здійснено і розподіл судових витрат за результатами розгляду такої апеляційної скарги, оскільки помилковість висновків суду під час вирішення питання про розподіл судових витрат, до яких відносяться і витрати на правову допомогу, не можуть покладати на відповідача у справі додатковий тягар щодо відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2021 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Реквізити сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», зареєстроване місце знаходження: вул. Стельмаха, 9 А, офіс 203, м. Ірпінь, Київська обл., 08200, .

Суддя-доповідач

Судді: