ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Чернівці

справа № 718/1549/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Скрипка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Маковійчук Павло Васильович, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Масюк Л.О.),-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 07 грудня 2012 року сторони перебували у шлюбі. Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні.

Зазначала, що на даний час відповідач не цікавиться здоров`ям дітей, не допомагає утримувати їх та не надає матеріальної допомоги, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Згідно заключення ЛКК №396 від 24.07.2020 року син ОСОБА_6 хворіє з діагнозом: епілепсія, генералізовані тоніко-клонічні напади.

Вказувала, що відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, часто та регулярно виїжджає на заробітки за кордон, де надає будівельні послуги, тому спроможний надавати дітям матеріальну допомогу на їх утримання.

Дійти згоди з відповідачем щодо утримання дітей не вдалося, він самоусунувся від їх утримання та виховання, тому враховуючи наведене просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 тисяч гривень,

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/455/21

на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.10.2020 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20.01.2021 року, заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27.10.2020 року, скасовано, справу призначено до розгляду в судове засідання.

18 лютого 2021 року рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 2000 тисячі гривень, щомісячно, та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із щорічною індексацією відповідно до закону, і до досягнення ними повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Маковійчук Павло Васильович, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що судом не встановлено той факт, що він може сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж мінімальний, оскільки він матеріально неспроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, так як немає постійного заробітку, підприємницькою діяльністю не займається, працює по найму у фізичних осіб, має мінливий та нестабільний дохід. Крім того, в нього немає на праві власності ні житлового будинку, ні земельних ділянок.

Твердження позивача про те, що він працює за кордоном нічим не доведено, та не надано доказів, що він має постійний та достатній заробіток для сплати аліментів у такому розмірі. На даний час працевлаштуватися на роботу важко через карантинні обмеження. Він визнає частково позовні вимоги і згідний сплачувати аліменти в розмірі відповідно 1200 гривень і 1000 гривень.

Вказує, що судом при ухваленні рішення не враховано вимог норм права, які регулюють дані правовідносини та не надав належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, в їх сукупності.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягуваних аліментів, а саме стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1200 гривень та сина ОСОБА_7 в розмірі 1000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_1 , зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, встановив наявність обґрунтованих підстав для задоволення цивільного позову, а тому рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.02.2021 року є законним і скасуванню чи зміні не підлягає.

Вказує, що приймаючи рішення судом першої інстанції прийнято до уваги саме те, що відповідач являється працездатною особою, офіційно не працевлаштований, однак працює по найму у людей, інших осіб на утримання немає, малолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє, тому відповідно потребує правильного відпочинку, достатнього повноцінного харчування, постійного догляду та лікування.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач являється працездатною молодою особою, інших осіб на утриманні немає, доказів про відсутність майна та добровільного надання дітям допомоги відповідачем не надано, тому дійшов до висновку про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 2000 гривень, на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1500 гривень, щомісячно .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає їх правильними та обґрунтованими.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб 07.12.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.9)

Відповідач ОСОБА_2 є батьком, а позивачка ОСОБА_1 - матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.10), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.11).

Згідно довідки, виданої Глибоцькою селищною радою Глибоцького району № 432 від 17.07.2020 року, ОСОБА_1 , 1992 року народження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до довідки, виданої Глибоцькою селищною радою Глибоцького району № 439 від 21.07.2020 року, діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходяться на утриманні ОСОБА_1 , 1992 року народження, та проживають разом з нею без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

З довідки, виданої Стерченською ЗОШ І-ІІІ ступенів Стерченської сільської ради Глибоцького району, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в 1 класі даної школи (а.с.14).

Згідно копії заключення ЛКК № 396 від 24.07.2020 року, ОСОБА_4 хворіє, діагнозом: епілепсія, генералізовані тоніко-клонічні напади з 03.09.2019 року (а.с.16).

Згідно копії заключення ЛКК № 395 від 24.07.2020 року, ОСОБА_5 здоровий (а.с.17).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, обґрунтовуючи тим, що на її утриманні перебувають їх спільні з відповідачем діти: син ОСОБА_6 2012 року народження, та син ОСОБА_7 2015 року народження. В добровільному порядку відповідач допомоги на утримання дітей не надає, тому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 2000 гривень щомісячно, на утримання сина ОСОБА_7 1500 гривень, щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що він матеріально не спроможний сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про відсутність доходів відповідача, про його неналежне матеріальне забезпечення, а також не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про реальну не можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі із посиланням на відсутність постійного місця роботи та стабільного заробітку, то суд сприймає їх критично, оскільки відповідач ОСОБА_2 є особою молодого віку, працездатним, інших осіб на утриманні немає, враховуючи погодження сплати аліментів в сумі 1200 гривень на старшого сина ОСОБА_6 та 1000 гривень на сина ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо розміру стягуваних аліментів у визначеному позивачкою розмірі.

Підстав для зміни такого розміру, по доводам апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає, так як визначений судом першої інстанції розмір стягуваних аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, узгоджується з встановленими обставинами справи, наданими доказами та вимогами СК України.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини та часткове визнання позову, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у визначеному судом розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах, та обґрунтованою з урахуванням віку та потреб дітей.

Крім того, апелянтом не надано доказів свого скрутного матеріального становища, а також не наведено обставин, які б дали суду підстави вважати, що він не в змозі працевлаштуватися по стану здоров`я чи інших причин, отримувати дохід та забезпечити своїх дітей належним рівним життя, а сам по собі факт відсутності у батька стабільного заробітку, не є обставинами, які враховується судом при визначенні розміру аліментів, та не свідчать про неможливість сплачувати аліменти в достатньому для нормального розвитку дитини розмірі.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір стягуваних аліментів, відповідає життєвому рівню на даний час, і на думку суду, може забезпечити дитині право та гідний рівень життя, духовний та фізичний розвиток.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Маковійчук Павло Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 квітня 2021 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк