Справа № 129/650/19
Провадження № 22-ц/801/2156/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 рокуСправа № 129/650/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А.В., представника ОСОБА_1 - адвоката Кіцули В.І., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Човганюк Алли Миколаївни на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року та додаткове рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що у період зареєстрованого шлюбу подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було придбано у приватну власність будинок. 51/100 частина будинку, площею 61,4 кв.м, придбана за спільні кошти подружжя за договором купівлі-продажу, інша частина - 49/100 будинку площею 10,90 кв.м, була придбана за договором дарування. В подальшому подружжям за спільні кошти у період із 1998 року по березень 2011 року було проведено реконструкцію та добудову будинку, внаслідок чого істотно збільшилась його площа із 71,94 кв.м до 188,70 кв.м. 16.03.2011 року було перереєстровано право власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 та видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.03.2011 року на ім`я відповідачки. В наступному шляхом реконструкції і проведення нових будівельних робіт подружжям за спільні кошти, спільними трудовими затратами у період із 16.03.2011 року по 11.09.2012 року по АДРЕСА_1 збудовано нежитлове приміщення магазину загальною площею 86,50 кв.м., що складає 46/100 частини будівлі, а також 54/100 частин житлового будинку. Тобто подружжям за час шлюбу створено фактично нове нерухоме майно, яке має істотно більшу вартість 1 142 447 грн (один мільйон сто сорок дві тисячі чотириста сорок сім) гривень у порівнянні із отриманою відповідачкою у дар часткою будинку вартістю 3 217 грн (три тисячі двісті сімнадцять) гривень. Також на ім`я ОСОБА_3 Гайсинською міською радою 03 вересня 2010 року було видано два Державні акти на право власності на земельні ділянки, відповідно до яких вона являється власником земельної ділянки, загальним розміром 0,1000 га, кадастровий номер - :10:002:0167, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і земельної ділянки, загальним розміром 0,0558 га, кадастровий номер - :10:002:0168, для ведення особистого селянського господарства, які обидві розміщені по АДРЕСА_1 . На думку позивача ОСОБА_1 сторони у справі є співвласниками вказаного нерухомого майна, яке було придбане ними як подружжям, якому належить спільне сумісне майно подружжя, а колишні дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу спільного майна, з цього приводу існує спір, а тому просив рішенням суду поділити вказане майно, визнавши за ним в порядку поділу майна право власності на 1/2 частину вказаного майна.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 15.01.1998 р. Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області), жителем АДРЕСА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину 54/100 частин житлового будинку з житловою прибудовою, мансардою та господарськими будівлями, до складу якого входить: коридор № 1, санвузол № 2, кухня № 3, житлові кімнати № 4, № 5, № 6, приміщення мансарди № 11, А, А1, Al/м, загальною площею 102,70 кв.м., житловою площею 38,40 кв.м., господарська будівля Б, погріб Б/під, вбиральня У, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 15.01.1998 р. Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області), жителем АДРЕСА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, - магазину А, А2, а2, загальною площею 86,50 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , до складу якого входить: коридор 7, торгові зали 8, 9, тамбур 10, що складає 46/100 частин будівлі.

Визнано за ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 15.01.1998 р. Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області), жителем АДРЕСА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, із цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:002:0167, розташованої по АДРЕСА_1 .

Відмовлено у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0558 га, із цільовим призначенням, - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :10:002:0168, розташованої по АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 15.01.1998 р. Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області), жителя АДРЕСА_2 сплачені позивачем судовий збір у сумі 5712 (п`ять тисяч сімсот дванадцять) гривень 24 коп. та 14250 (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 15.01.1998 р. Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області), жителя АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 15.01.1998 р. Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області), жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), жительки АДРЕСА_1 сплачені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині судові витрати, сплачені позивачем та відповідачем, а саме витрати на професійну правничу допомогу залишено за сторонами.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Човганюк А.М. подала апеляційну скаргу, скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Також просила скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення судових витрат на користь позивача ОСОБА_1 в повному обсязі та задовольнити вимоги в частині стягнення судових витрат на користь відповідача ОСОБА_5 .

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, апеляційна скарга не містить жодних аргументів та посилань на докази, які б спростували позицію суду. За наведеного просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 01.06.1996 року по 22.10.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.09.2018 року; після розірвання шлюбу ОСОБА_3 змінено прізвище на дошлюбне « ОСОБА_7 ».

У шлюбі у них народилися діти, - син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після розірвання шлюбу син ОСОБА_8 проживає з батьком ОСОБА_1 , а дочка ОСОБА_9 зі своєю матір`ю ОСОБА_10

14.06.1997 року у період шлюбу ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування отримала у дар від ОСОБА_11 49/100 частин жилого будинку по АДРЕСА_1 , який складався з одного жилого будинку жилою площею 10,90 кв.м, позначений на плані літерою «А», тамбур - «а», тамбур - «а1», вказаний дар згідно із вказаним договором оцінено сторонами у 3217 грн., що підтверджується договором дарування від 14.06.1997 року та матеріалами реєстраційної справи на будинок (а.с. 61, 122).

17.06.1997 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на 49/100 частин вказаного житлового будинку (а.с. 61, 122).

05.09.2008 року у період шлюбу ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05.09.2008 року придбано у Гайсинської міської ради нерухоме майно, - 51/100 частин житлового будинку, загальною площею 61,4 кв.м, по АДРЕСА_1 . Житловий будинок побудовано з блоку черепашнику, позначений на плані літерою «А», житлова прибудова - «А1», мансандра - «Ам», тамбур -- «а1», господарська будівля - «Б»; продаж вчинено за 13000 грн (а.с. 122).

22.10.2008 року рішенням Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області «Про розгляд заяв громадян» від 22.10.2008 року №267 надано дозвіл ОСОБА_3 на оформлення технічної документації на побудовану кухню, ванну кімнату, коридор, житлові кімнати, тамбур та перепланування в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

16.01.2009 року рішенням Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області «Про розгляд заяв громадян» від 16.01.2009 року №9 внесено зміни до п.2.12 попереднього рішення Виконавчого комітету Гайсинської міської ради від 22.10.2008 року №267 та викладено цей пункт у такій редакції « ОСОБА_3 на побудовану кухню, ванну кімнату, коридор, житлові кімнати, тамбур та виконане перепланування приміщень житлового будинку, нежитлової добудови та господарського блоку на земельній ділянці АДРЕСА_1 ».

24.12.2008 року рішенням Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області «Про розгляд заяв громадян та клопотань підприємств» від 24.12.2008 р. №314 будинковолодінню, власником якого рахувалась ОСОБА_3 за АДРЕСА_1 змінено поштову адресу та присвоєно новий номер - АДРЕСА_1 , що підтверджується копією вказаного рішення, матеріалами реєстраційної справи на будинок (а.с. 62, 122).

02.03.2010 року за ОСОБА_3 було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на 51/100 вказаного житлового будинку.

03.09.2010 року у період шлюбу відповідачем одержано внаслідок приватизації дві земельні ділянки із земель комунальної власності, а саме земельну ділянку, по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер - :10:002:0167, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №928406 від 03 вересня 2010 року (а.с.12) та земельну ділянку, по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0558 га кадастровий номер - :10:002:0168, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №928407 від 03 вересня 2010 року (а.с.11).

09.02.2011 року рішенням Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області «Про переоформлення права приватної власності на об`єкти нерухомості в м. Гайсин» від 09.02.2011 р. № 42 надано дозвіл переоформити право власності на житловий будинок за ОСОБА_3 після придбання його за договором дарування 49/100 частин та за договором купівлі-продажу 51/100 частин, а також його подальшої реконструкції та добудови.

16.03.2011 року на підставі рішення Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області «Про переоформлення права приватної власності на об`єкти нерухомості в м. Гайсин» від 09.02.2011 р. № 42, ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.03.2011 року, а саме на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 188,70 кв.м., житлова площа 90,90 кв.м.

31.07.2012 року рішенням Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області «Про переоформлення права власності на будинок по АДРЕСА_1 » від 31.07.2012 року № 156 надано дозвіл переоформити право власності на 46/100 вказаного будинку за ОСОБА_3 на будівлю, а саме магазин загальною площею 86,50 кв.м.

06.08.2012 року на підставі рішення Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області «Про переоформлення права власності на будинок по АДРЕСА_1 » від 31.07.2012 року № 156, ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.08.2012 року, а саме на нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1 , загальною площею 86,50 кв.м.

11.09.2012 року на підставі рішення Виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області «Про переоформлення права власності на будинок по АДРЕСА_1 » від 31.07.2012 року № 156, ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.09.2012 року, а саме на 54/100 житлового будинку з магазином по АДРЕСА_1 , загальною площею 102,20 кв.м.

Згідно із звітом про незалежну оцінку нежитлового приміщення магазину (від 09.11.2018 р. суб`єкта оціночної діяльності) - ринкова вартість нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_1 станом на 09.11.2018 р. (дату оцінки), - складає 353 872 грн (а.с.23-38).

Згідно із звітом про незалежну оцінку житлового будинку (від 07.11.2018 р. суб`єкта оціночної діяльності) - ринкова вартість 54/100 будівлі, а саме житлового будинку з магазином по АДРЕСА_1 станом на 07.11.2018 р. (дату оцінки), - складає 788 575 грн (а.с.39-49).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з засад виникнення права спільної власності подружжя на майно, що належало дружині, яке істотно збільшено у вартості та засад рівності часток.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя між сторонами не досягнуто, шлюбний договір не укладено.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Разом з тим стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

З матеріалів справи вбачається, що 14.06.1997 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування отримала у дар від ОСОБА_11 49/100 частин жилого будинку по АДРЕСА_1 , який складався з одного житлового будинку жилою площею 10,90 кв.м.

Після реєстрації цієї частини будинку, 05 вересня 2008 року ОСОБА_3 було придбано у Гайсинській міській раді 51/100 частину житлового будинку, загальною площею 61,40 кв.м. Зазначена частина майна була придбана нею під час шлюбу з ОСОБА_1 , що свідчить про спільність права власності на придбану частину будинку.

В подальшому подарована їй частина будинку та частина, яка належала подружжю на праві спільної сумісної власності були реконструйовані, добудовані та зареєстровані як один об`єкт.

16.03.2011 року ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.03.2011 року, а саме на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 188,70 кв.м., житлова площа 90,90 кв.м.

Таким чином фактично відбулось поглинання її частки новоствореним об`єктом, а саме житловим будинком, оскільки новостворений об`єкт має загальну площу 188,70 кв.м., а подарована відповідачці частка складає 10,90 кв.м.

Разом з тим зросла і суттєво вартість житлового будинку, що підтверджується звітами про незалежну оцінку житлового будинку та магазину.

Крім того із новоствореного житлового об`єкту на підставі рішення Гайсинської міської ради частину житлового будинку було переведено у нежитлове та створено приміщення магазину.

Всі реконструкції та добудови відбувались у період шлюбу, відповідачка у суді першої інстанції визнавала, що всі покращення відбувались за рахунок спільних з позивачем коштів та спільної діяльності, доказів зворотного, а саме те, що реконструкція житлового будинку відбувалась за рахунок її коштів матеріали справи не містять.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Разом з тим не підлягають задоволенню доводи щодо необґрунтованого задоволення вимог позивача про визнання права власності на земельну ділянку з огляду на таке.

Відповідно до постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі часки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Човганюк Алли Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 11 травня 2021 року та додаткове рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 липня 2021 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко