Справа №443/1458/19
Провадження №2/443/494/21
РІШЕННЯ

іменем України

28 вересня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ємець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 провизнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просить: визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок загальною площею 130,2 кв.м., житловою площею 70,9 кв.м. у АДРЕСА_1 та на чотири земельні ділянки (паї), площею 0,7469 га, кадастровий номер :05:000:1329; площею 1,1272 га, кадастровий номер :05:000:1327; площею 0,3024 га, кадастровий номер 05:000:1326; площею 0,3023 кадастровий номер :05:000:1328 відповідно до сертифікатів серії ЛВ №15182 від 24.12.2001 року площею земельної ділянки 1,89 умовних кадастрових гектарів і серії ЛВ №15183 від 24.12.2001 року площею земельної ділянки 2,38 умовних кадастрових гектарах на території Зарічанської сільської ради, Жидачівського району, Львівської області після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 1989 році розпочали будівництво житлового будинку у АДРЕСА_1 . Згідно книги погосподарського обліку по селі Межиріччя, Зарічанської сільської ради, Жидачівського району, станом на 30.06.1990 року, вказаний вище житловий будинок належить до суспільної групи «колгоспний дві». ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача, не залишивши заповіту. Після їх смерті, ніхто не здійснив оформлення спадщини, у встановленому законом порядку. Спадкове майно перейшло до брата позивачки ОСОБА_3 , який постійно проживав з батьками і був зареєстрований у колгоспному дворі. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 брат позивачки також помер. Його дружина - відповідачка по справі ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка. Однак, оформити спадщину після смерті брата позивака позбавлена можливості, адже нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки. Відтак, позивачка змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 25.02.2021 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 01 квітня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області інформації про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і якщо так, то надати спадкову справу (належним чином завірену копію) для огляду в судовому засіданні.

10.03.2021 року завідувачем Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В. надіслано спадкову справу №40/2019 від 31.01.2019 року, яка заводилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

22.07.2021 року позивачем подано уточнену позовну заяву.

Протокольною ухвалою судового засідання від 28.09.2021 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 повернено без розгляду, оскільки така подана з порушенням процесуальних строків.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з мотивів наведених у позовній заяві.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданою Зарічанською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 11.11.1998 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої входило право на земельну ділянку на території Зарічанської сільської ради, а також житловий по АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з погосподарської книги села Заріччя №173 від 18.02.2019 року, станом на 30.06.1990 року по АДРЕСА_1 рахувався житловий будинок за колгоспним двором за: ОСОБА_4 - голова колгоспного двору, проживав до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 - дружина, проживала до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 - син, проживав до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26).

Відповідно до довідки Зарічанської сільської ради №174 від 18.02.2019 року, ОСОБА_4 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 був постійно прописаний та проживав в АДРЕСА_1 . До дня смерті та на день його смерті у спадковому житловому будинку були постійно прописані та проживали дружина померлого ОСОБА_5 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 та син померлого ОСОБА_3 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Секретарем виконавчого комітету Зарічанської сільської ради заповіту від ОСОБА_4 не посвідчувалось (а.с.13).

Оскільки, за життя ОСОБА_4 заповіту не залишив, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Оскільки матір позивачки - ОСОБА_5 та її брат - ОСОБА_3 проживали разом із ОСОБА_4 на момент його смерті і не заявляли про відмову від спадщини, то вони її прийняли шляхом фактичного вступу в управління та володіння, проте юридично не оформляли.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданого повторно Жидачівським райвідділом РАГС Львівської області від 18.06.2002 року (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої входило право на земельну ділянку на території Зарічанської сільської ради, а також житловий по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Зарічанської сільської ради №172 від 18.02.2019 року, ОСОБА_5 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 була постійно прописана та проживала в АДРЕСА_1 . До дня смерті та на день її смерті у спадковому житловому будинку були постійно прописаний та проживав син померлої ОСОБА_3 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Секретарем виконавчого комітету Зарічанської сільської ради заповіту від ОСОБА_5 не посвідчувалось (а.с.15).

Оскільки, за життя ОСОБА_5 заповіту не залишила, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Оскільки брат позивачки та син померлої - ОСОБА_3 проживав разом із ОСОБА_5 на момент її смерті і не заявляв про відмову від спадщини, то він її прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння, проте юридично спадщину не оформляв.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивачки - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 , виданого повторно Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 11.09.2018 року (а.с.24).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої входило право на земельну ділянку на території Зарічанської сільської ради площею 4,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №15182 та Серія ЛВ №15183, а також житловий по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Зарічанської сільської ради №176 від 18.02.2019 року, ОСОБА_3 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 був постійно прописаний та проживав в АДРЕСА_1 . До дня його смерті та на день смерті у спадковому житловому будинку проживала без реєстрації його дружина ОСОБА_7 . Секретарем виконавчого комітету Зарічанської сільської ради заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалось (а.с.25).

Згідно довідки Зарічанської сільської ради №177 від 18.02.2019 року, житловому будинку померлого брата ОСОБА_3 в с.Межиріччя присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.29).

Оскільки, за життя ОСОБА_3 заповіту не залишив, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , 13.06.1948 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 серія НОМЕР_5 , батьками останнього є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , 18.10.2005 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.18).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 серії НОМЕР_7 , батьками останньої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.51).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 13.05.2010 року, 30.07.1977 року зареєстровано шлюб у Зарічанській сільській раді Жидачівського району Львівської області, між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , актовий запис №11. «Відомості про розірвання шшлюбу», 13.02.1985 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розірвано Новороздільським ЗАГС Миколаївського району Львівської області, актовий запис «24 (а.с.52).

Як видно із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 , 10.09.1988 року укладено шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с.53).

У визначений законом термін позивачка звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що стало приводом до реєстрації спадкової справи №40/2019 після смерті ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.80-92).

Предметом спору у даній справі є спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 та право на земельні ділянки (середню земельну частку) на території Зарічанської сільської ради, які належали ОСОБА_3 , що підтверджується такими доказами:

-випискою з рішення Жидачівської районної ради народних депутатів №397 від 12.12.1989 року, відповідно до якої ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в с.Межиріччя (а.с.8-10);

-актом виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від 23.12.1989 року, відповідно до якого встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної ОСОБА_15 для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських споруд в с.Межиріччя (а.с.11);

-довідкою Зарічанської сільської ради №176 від 18.02.2019 року, з якої видно, що ОСОБА_3 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 був постійно прописаний та проживав в АДРЕСА_1 (а.с.25);

-технічним паспортом на будинок АДРЕСА_1 , згідно якого вказаний будинок побудовано у 1991 році (а.с.30-32);

-копіями сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №15182 та серія ЛВ №15183, з яких видно, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом передаються земельні ділянки площею 1,89 га. та 2,38 га. без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, які знаходяться на території Зарічанської сільської ради (а.с.20, 22);

-довідкою відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеодастру у Львівській області №13-0.22-340/104-19 від 13.05.2019 року, з якої вбачається, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) по Зарічанській сільській раді на прізвище ОСОБА_3 зареєстровані сертифікати: серія ЛВ №15182 та серія ЛВ №15183 (а.с.27).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 14.02.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її брата - ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та на земельні частки (пай) в майні АТ «Золотий колос», що знаходяться на території Зарічанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому і є спадковим майном (а.с.6).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса звернулася тільки ОСОБА_1 (а.с.81), оскільки дружина спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 відмовилась від права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, що підтверджується поданою нею заявою (а.с.86).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , що підтверджено наявними у справі доказами, які перелічені вище.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивачки правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_3 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Оскільки, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога позивача в чистині про визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на земельні ділянки (середню земельну частку) на території Зарічанської сільської ради, які належали ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (п.2 ч.2 ст.331 ЦК України).

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

свідоцтво про право на спадщину;

посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (ст.2 ЗаконуУкраїни «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

Відповідно до ст.3 ЗаконуУкраїни «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні 16.07.2021 року дала покази про те, що працювала на посаді землевпорядника колишньої Зарічанської сільської ради та батьки позивачки в період роздержавлення земель були внесені у списки осіб, які мають право на отримання земельної частки (пай). В подальшому право на отримання земельної частки було успадковані їхнім сином ОСОБА_3 ,, який отримав сертифікати на вказані земельні ділянки. Право власності на зазначені земельні ділянки не реєструвалось та невизначено меж цих ділянок на місцевості.

Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Як уже зазначалось вище одним із документів, що підтверджують право особи на право на земельну частку (пай) є сертифікат, який засвідчує наявність у його власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні.

Оскільки ОСОБА_3 був наділений лише правом на земельну середню земельну частку, а не правом власності, то і до позивачки може перейти лише таке, а не право власності.

Належних та достатніх доказів на підтвердження зареєстрованого у встановленому порядку права власності на земельні ділянки за померлим ОСОБА_3 , суду не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 перейшло саме право на земельні ділянки (середню земельну частку) на території Зарічанської сільської ради площею 1,89 та 2,38 умовних кадастрових гектари згідно Сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №15182 та Серія ЛВ №15183, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну ділянку (середню земельну частку) на території Зарічанської сільської ради площею 1,89 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №15182, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1831 від 24.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів Сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №858.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну ділянку (середню земельну частку) на території Зарічанської сільської ради площею 2,38 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №15183, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1831 від 24.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів Сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №859.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка