Дата документу 06.10.2021
Справа № 334/7626/20
Провадження № 2/334/1309/21
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2021 місто Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого суддіКоломаренко К.А.
при секретарі Фарзаєвій К.А.
за участі:
позивачаОСОБА_1 (особисто)
відповідачаОСОБА_2 (особисто)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -

В С Т А Н О В И В :

28.12.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 18.12.2018 вона надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 12 000,00 доларів США, про що відповідач в той же день власноруч написав і надав їй розписку. Згідно розписки відповідач зобов`язався повернути їй грошові кошти за письмовою вимогою. Засобами поштового зв`язку вона направила висьмову вимогу відповідачеві про повернення грошових коштів, яка була отримана 07.10.2020, проте відповідач грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим вона звернулася до суду та просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг 12 000, 00 доларів США та судові витрати.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2021 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

08.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 (а.с. 20-21), в якому той просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що ним не складалась розписка від 18.12.2018 та він не отримував грошових коштів від позивача.

Ухвалою суду від 10.02.2021 визнано обов`язковою явку в підготовче засідання позивача - ОСОБА_1 , для дачі пояснень з приводу обставин справи, зобов`язано позивача надати в підготовче засідання оригінал розписки від 18.12.2018 для огляду в судовому засіданні, надати оригінали інших документів, на які є посилання у позовній заяві.

04.03.2021 до суду надійшло клопотання відповідача від 01.03.2021 про проведення експертизи з доказами направлення позивачеві.

Ухвалою суду від 04.03.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 334/7626/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на 30 (тридцять) днів - до 12.04.2021, відкладено підготовче засідання до 24.03.2021 для надання відповідачем вільних зразків підпису та почерку.

Ухвалою суду від 24.03.2021 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання - чи виконано рукописний текст Відповідачем (підпис та прізвище ім`я по батькові в розписці) ОСОБА_2 ?; - чи написана дана розписка під тиском або іншими обставинами, які ставлять під сумнів текст розписки?. На час проведення експертиза провадження у справі зупинено.

27 липня 2021 року до суду надійшов лист від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за вих. № 2056-21 від 23 липня 2021 року та матеріали цивільної справи № 334/7626/20.

Відповідно до зазначеного листа станом на 01.07.2021 грошові кошти згідно рахунку № 390 від 05.05.2021 на розрахунковий рахунок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз не надійшли, з огляду на що наглядове провадження № 2056-20 закрито без проведення судової почеркознавчої експертизи та матеріали справи повернуто на адресу суду.

Ухвалою судді від 30.07.2021 провадження у справі поновлено, призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 30.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті позовних вимог.

В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила їх задовольнити. При цьому позивач вказала, що з відповідачем вони перебували у стосунках та на його прохання надати грошові кошти в борг вона погодилась,і передала відповідачеві грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США, про що він власноруч склав розписку від 18.12.2018.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в повному обсязі заперечував, вказуючи про те, що розписка, яка надана позивачем, ним не складалась, грошові кошти не отримувались, він вважає, що мають бути досліджені дійсні обставини передачі коштів. При цьому, які саме обставини не вказав.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 18.12.2018 року було складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав кошти на комерційну діяльність від ОСОБА_1 в сумі 12 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути на письмову вимогу.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів».

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

За текстом наданої до суду розписки від 18.12.2018 року (а.с. 4) вбачається, що сторони визначили всі істотні умови правочину договору позики, а саме: дату укладення, сторони, предмет (грошові кошти у розмірі 12 000,00 доларів США) та визначили термін повернення (за письмовою вимогою).

Таким чином, суд доходить висновку, що між сторонами було укладено договір позики.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказував, що він розписки не складав та, відповідно грошових коштів не отримував.

На підтвердження доводів відповідача щодо факту не складення ним розписки, за клопотанням відповідача судом ухвалою від 24.03.2021 призначалась у справі судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Витрати, пов`язані із проведенням експертизи, ухвалою суду покладені на відповідача ОСОБА_2 .

З матеріалів справи встановлено, що за вих. № 1334/2056-21/04/21 від 07.05.2021 Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз на адресу відповідача направлявся супровідний лист з рахунком на оплату вартості експертизи, актом попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта. Вказаним листом суд також повідомлено про необхідність забезпечення оплати вартості експертизи.

Листом від 01.06.2021 суд повідомив відповідача про необхідність здійснити виконання попередньої оплати експертизи відповідно до рахунку № 390 від 05.05.2021 та акту попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта № 2056-21 від 05.05.2021, які направлялися на його адресу Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз листом від 07.05.2021 № 1334/2056-21/04/21, в порядку передбаченому чинним законодавством у строк до 18.06.2021 та докази сплати надати на адресу Ленінського районного суду міста Запоріжжя. Також судом роз`яснено відповідачеві, що відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Вказаний лист направлявся відповідачеві за адресою, вказаною ним у відзиві на позовну заяву як адреса фактичного проживання, проте відповідачем не отриманий.

27 липня 2021 року до суду надійшов лист від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за вих. № 2056-21 від 23 липня 2021 року та матеріали цивільної справи № 334/7626/20.

Відповідно до зазначеного листа станом на 01.07.2021 грошові кошти згідно рахунку № 390 від 05.05.2021 на розрахунковий рахунок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз не надійшли, з огляду на що наглядове провадження № 2056-20 закрито без проведення судової почеркознавчої експертизи та матеріали справи повернуто на адресу суду.

Отже, як вбачається із матеріалів справи відповідач не здійснив оплату вартості експертизи, у зв`язку із чим ухвала суду разом із цивільною справою була повернута до суду без виконання.

Відповідно до ст.. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач ухилився від проведення експертизи, а тому суд визнає факт, для з`ясування якого експертиза була призначена.

Також суд приймає до уваги, що в підготовчому засіданні, при роз`ясненні відповідачеві права надати докази оплати вартості експертизи та заявити клопотання про направлення матеріалів справи для проведення експертизи, відповідач заявив, що на проведенні експертизи він не наполягає.

Таким чином, суд доходить висновку, що розписка про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 в сумі 12 000,00 доларів США складена саме ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В судовому засіданні встановлено, що договір позики від 18.12.2018 року з боку відповідача ОСОБА_2 не виконаний в повному обсязі і дані обставини не спростовані відповідачем.

За умовами договору, було передбачено повернення грошових коштів за письмовою вимогою.

Згідно матеріалів справи, 05.10.2020 ОСОБА_1 було направлено цінного листа на адресу відповідача з вимогою про повернення грошових коштів з копією розписки та згідно рекомендованого повідомлення про отримання поштового відправлення лист відповідачем ОСОБА_2 07.10.2020 отриманий особисто.

Доказів надання відповіді на вказаний лист з повідомленням про відсутність обов`язку з повернення грошових коштів, оскільки ним розписка не складалась, а грошові кошти не були отримані, відповідачем суду не надано, про наявність таких доказів не повідомлено.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України,договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто, відповідно до положень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору,виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідач, укладаючи договори позики, погодилася з усіма його умовами: сумою грошових коштів, строком повернення, відсутністю процентної ставки, відповідальністю за невиконання умов договору та інше.

Як вбачається, позивач свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджено відповідною розпискою, але у визначений сторонами строк (за вимогою) грошові кошти йому повернуто не було.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його умов сторонами.

За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно дост.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суму боргу за договором позики (розпискою) від 18.12.2018 року з відповідача ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому,суд виходить з того,що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 ЦК України).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а том суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц.

На підставі викладеного та враховуючи висновки Великої Палата Верховного Суду, які є обов`язковими для суду першої інстанції, враховуючі ті обставини, що судом встановлені обставини передачі та отримання суми боргу саме у доларах США, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики (розпискою) від 18.12.2018 року в розмірі 12 000,00 доларів США, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, як доведені та обґрунтовані належними і допустимим доказами.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 81, 82, 141, 209, 258, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу в розмірі 12 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 355,20 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя: Коломаренко К. А.