Справа № 444/3454/20 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М.М.
Провадження № 22-ц/811/1444/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 червня 2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем, у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стверджує, що спочатку їхнє з відповідачем подружнє життя проходило в злагоді та любові, між ними були теплі стосунки, взаєморозуміння, повага та любов, однак поступово стосунки почали погіршуватися у зв`язку з чим виникали сварки та непорозуміння, відтак подальше спільне проживання та збереження сім`ї стало неможливим, внаслідок чого вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Зазначає, що діти знаходяться на її утриманні, участь відповідача у вихованні та утриманні дітей має мінливий характер, він проживає окремо, не цікавиться проблемами дітей, а кошти на їх утримання давав лише в серпні та грудні 2020 року, незважаючи на те, що дітям має бути забезпечено належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вказує, що відповідач офіційно працює, має достойну заробітну плату в розмірі приблизно 12000-13000 грн., відтак може надавати кошти на утримання дітей. Крім того, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, площею 60,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0050, площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :01:007:0132, площею 0,08 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та для дітей віком до 6 років станом на грудень 2020 року становить 1921 грн., а для дітей віком від 6 років до 18 років 2395 грн. Звертає увагу, що за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Наголошує, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, оскільки такий обов`язок превалює над можливістю платника аліментів надавати таке утримання.

З наведених підстав просить:

-стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 кошти на утримання неповнолітніх дітей (аліменти): дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 28 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття;

-допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 березня 2021 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь їх матері, ОСОБА_6 , в розмірі по 2 500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 28 грудня 2020 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Розмір аліментів стягуваний у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що на його адресу не надходило жодних ухвал суду та копії позовної заяви про стягнення з нього аліментів, відтак з її змістом він не був знайомий, у зв`язку з чим не міг визнати позовні вимоги. Зазначає, що судом не роз`яснено його прав та не з`ясовано його матеріальний стан, які і матеріальний стан позивача, а також не враховано те, що він весь час допомагає дітям матеріально, купляє їм одяг, продукти, проводить з ними час в кінотеатрі, відвідує кафе, тощо. Вказує, що підписав заяву про визнання позову про стягнення з нього аліментів, вважаючи, що підписує заяву про визнання позову про розірвання шлюбу. З наведених підстав просить рішення суду скасувати.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 05 жовтня 2021 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 27 вересня 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 05 жовтня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відтак, враховуючи заяву відповідача про визнання позовних вимог, наявні підстави для стягнення з нього аліментів в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що забезпечить достатній фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний та соціальний розвиток дітей, інтереси яких мають найважливіше значення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 27 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 27 червня 2014 року (а.с. 10).

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 лютого 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано.

За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 07 листопада 2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області (а.с. 11), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 11 січня 2018 року, виданим Жовківським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с. 12).

Довідкою № 1951 від 28 грудня 2020 року, виданою КП «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства», підтверджується, що малолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,проживають разом з матір`ю, ОСОБА_8 , в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 13).

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог (а.с. 30).

Однак, оскаржуючи рішення суду, та заперечуючи щодо визначеного оскаржуваним рішенням суду розміру аліментів відповідач покликався на те, що судом невраховано його майновий стан та майновий стан позивача при визначенні розміру аліментів.

Разом з тим, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 60,6 кв.м., земельна ділянка кадастровий номер :01:005:0050, площею 0.1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка кадастровий номер :01:007:0132, площею 0.08 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 238946451 від 28 грудня 2020 року (а.с. 14-16).

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду працював в Державному підприємстві «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод», відтак був офіційно працевлаштований, що свідчить про наявність в нього доходу та можливості сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, апелянтом не подано жодних доказів, які б підтверджували, що рівень його доходів є незначним, а визначений судом розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього, є таким, що поставить його в скрутне матеріальне становище.

Заперечуючи щодо стягнення аліментів ОСОБА_1 покликається на те, що він постійно допомагає дітям як коштами, так і покупками одягу, продуктів тощо.

Разом з тим, позивач не заперечує, що відповідач надавав кошти на утримання дітей, однак через мінливий характер та непостійність участі відповідача в матеріальному забезпеченні дітей у неї немає впевненості, що відповідач буде утримувати дітей після розірвання шлюбу.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дітей, їх потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги майновий стан відповідача, наявність у нього нерухомого майна на праві приватної власності, а також те, що ОСОБА_1 є особою молодого працездатного віку, відтак має можливість влаштуватися на оплачуванішу роботу і отримувати дохід, який зможе в повній мірі забезпечувати інтереси дітей в матеріальному утриманні, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримування малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, тобто з 28 грудня 2020 року, і до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення належного матеріального утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 підписав заяву про визнання позовних вимог про стягнення аліментів помилково, вважаючи, що підписує заяву про визнання іншого позову, а саме, про розірвання шлюбу, не заслуговують на увагу, оскільки зміст заяви про визнання позовних вимог є чітким, зрозумілим та не містить подвійного тлумачення.

З долученої до матеріалів справи заяви про розгляд справи у відсутності відповідача та визнання позовних вимог від 17 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позову та стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі, який просить позивач.

Зі змісту заяви про розгляд справи у відсутності відповідача та визнання позовних вимог від 17 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 відомо, що ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, позовні вимоги він визнає в повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутності, що спростовує покликання апелянта про те, що він не був ознайомлений зі змістом позовної заяви та не був повідомлений про розгляд справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 05 жовтня 2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.