Справа № 444/3349/20
Провадження № 2/444/304/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочином,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочином. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 09.11.2018 р. визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (пять) років. У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки. Згідно з вироком, його визнано винним в тому, що 15 липня 2018 року приблизно о 21:15 год., знаходячись на прилеглій території до магазину, що в селі в с. Бишків, Жовківського району Львівської області, на грунті особистих непрязних відносин, які раптово виникли під час конфлікту із позивачем, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, завдав ОСОБА_1 два почергові удари правою рукою затисненою у кулак в ділянку лівого ока, чим заподіяв йому контузію лівого ока з субкон`юнктивальним крововиливом, рани склери з відривом рогівки та райдужки, випаданням райдужки, кришталика, циліарного тіла та склистого тіла, яка ускладнилась втратою зору на ліве око, що відповідає 35 % стійкої втрати загальної працездатності, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці втрати працездатності не менше як на одну третину. Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило втрату функцій органу та розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України. Вирок набрав законної сили.

Зазначає, що під час розгляду кримінального провадження він не заявляв цивільного позову, тому звертається у цивільному порядку. Злочином, вважає, йому заподіяно значну моральну шкоду, так як він пережив біль і приниження, оскільки постраждав без жодної причини. Певний час він змушений був пройти курс лікування. Внаслідок злочину втратив зір на 35 % і отримав інвалідність третьої групи. Втрата зору для нього - це жахливі наслідки, оскільки він став інвалідом, внаслідок чого йому заборонено займатися важкою працею, оскільки це може загрожувати м`язам одного ока і не дозволяє йому в повну силу займатися хатньою роботою.

Наголошує, що мати ОСОБА_3 обіцяла під час суду та після винесення вироку відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 225.000 грн. Зважаючи на вік обвинуваченого, запевнення про відшкодування шкоди, в судовому засіданні ОСОБА_1 просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, надіючись, що відповідач виконає свою обіцянку. Однак, після проголошення вироку, поведінка ОСОБА_3 змінилась та ОСОБА_1 було виплачено 74000,00 грн. під час та після судового засідання. Після цього, ОСОБА_3 заявив більше йому не телефонувати і перестав відповідати на телефонні дзвінки.

У судовому засіданні (у листопаді 2018 р.) ОСОБА_1 пояснював ОСОБА_3 (під час розгляду кримінальної справи), що лікуючий лікар попередив, що через деякий час прийдеться вставляти імплантант замість видаленого ока. Через пів року, у квітні 2019 р. ОСОБА_1 по рекомендації лікаря змушений був звернутись у Одеський інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.М. Філатова. У вересні 2019 р. він повторно звернувся туди і йому був вставлений імплантант замість ока. Він переніс ще одну опереацію, але більш вартісну. Всього на транспортні витрати, на оплату ліків та послуги медичної установи ним згідно з доданими документами витрачено 11 007.00 грн. Наведені обставини, вважає є доказом заподіяння йому значної моральної шкоди, яку він оцінює в 400.000 грн. Зазначає, що у судовому засіданні вони з обвинуваченим домовлялись про відшкодування ним 225 000 грн. моральної шкоди, однак на той час позивач ще не знав реально наслідків втрати ока, вартості проведення повторної операції. Також поведінку ОСОБА_3 , після проголошення вироку, вважає негідною, а тому він вирішив збільшити розмір стягуваної моральної шкоди. Просить стягнути з ОСОБА_3 в його користь моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 400.000 (чотириста тисяч) грн. та 11 007 (одинадцять тис.) грн. матеріальної шкоди.

Представник відповідача 23.06.2021 року надав на адресу Жовківського районного суду Львівської області відзив на позовну заяву позивача зі змісту якого вбачається наступне. Вироком Жовківського районного суду міста Львова від 09 листопада 2018 року у справі № 444/2938/18, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України. Розглядаючи вищевказану кримінальну справу, суд встановив, що ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_1 умисне тілесне ушкодження, що спричинило втрату функцій органу та розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину. ОСОБА_1 в межах вищевказаної кримінальної справи цивільного позову не заявляв та окремо в порядку цивільного судочинства звернувся до Жовківського районного суду Львівської області із позовною заявою про стягнення із ОСОБА_3 шкоди завданої злочином. Просить стягнути із ОСОБА_3 400 000,00 (чотириста тисяч) гривень моральної шкоди та 11 007,00 (одинадцять тисяч сім) гривень матеріальної шкоди. Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач посилається на тілесні ушкодження, які він отримав внаслідок дій відповідача, відчуття болю, приниження, несправедливості. З метою належного встановлення судом дійсного розміру моральної шкоди, заподіяної відповідачу просить суд врахувати наступне. Зазначає, що позивачу нанесено тілесні ушкодження та завдано душевних страждань. Однак, вважає, що сума відшкодування у розмірі 400 000,00 (чотириста тисяч) грн. не обгрунтована будь-якими доказами, крім власних бажань позивача. Позивач не надав висновку експерта судової психологічної експертизи, яким встановлено відповідність глибини його душевних страждань у розмірі саме 400 000,00 (чотириста тисяч) гривень. Позивач не обґрунтував причин збільшення моральної шкоди оціненої ним в межах кримінальної справи № 444/2938/18, а саме - у розмірі 225 000,00 (двісті двадцять п`ять тисяч) гривень, зазначивши лише, що тоді він ще не знав реальних наслідків втрати ока, проведення повторної операції тоді здавалось лише можливим. Тобто, позивач не зазначає яких-небудь нових обставин, які вказують на додаткові саме душевні страждання, а зазначає про факт проведення повторної операції. На його думку, повторна операція є продовженням курсу лікування і не може вважатися новою причиною для його фізичної болі чи душевних страждань. При цьому наголошує, що зазначення у вироку від 09 листопада 2018 року у справі №444/2938/18 про те, що позивач оцінює завдану йому шкоду у 225 000,00 (дві двадцять п`ять) тисяч гривень не може вважатись доказом дійсного розміру завданої моральної шкоди та не може мати преюдиційного значення для суду з огляду на ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Беручи до уваги вищевикладене, вважає, що сума у розмірі 400 000,00 (чотириста тисяч) грн. є безпідставною, необгрунтованою, не відповідає обставинам справи та не є співмірною із дійсним розміром моральної шкоди, завданої позивачу. В свою чергу, як зазначено позивачем, йому відшкодовано в сукупному розмірі 74 000,00 грн. Відтак, якщо й припустити, що ця сума не покриває усі душевні та моральні страждання, які пережив позивач внаслідок завдання йому тілесних ушкоджень, просить суд врахувати факт часткового та значного відшкодування моральної шкоди у розмірі 74 000,00 гривень.

На підтвердження завданої матеріальної шкоди, позивач, зокрема, надав копію квитанції від 08 квітня 2019 року про оплату коштів на користь Благодійного фонду імені Академіка В. П. Філатова. Разом з тим, у призначенні платежу у даній квитанції зазначено: благодійні внески. Наголошує, що за своєю господарською суттю, оплата таких коштів була не оплатою за надання медичних послуг, а саме благодійним внеском. Будь-які благодійні внески, сплачені будь-кому позивачем не можуть вважатися його матеріальною шкодою та виставлятися як претензія відповідачеві, а також бути стягнутими з нього на підставі цього позову. Крім того, позивачем не надано документів, що підтверджують саме необхідність витрат на лікування, а саме - листок лікарських призначень форми № ООЗ-4/o, яка затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я № 435 від 29 травня 2013 року. Окрім цього, зазначає, що з аналізу наданих копій фіскальних чеків про придбання медикаментів неможливо встановити, що ліки були придбані саме для ОСОБА_1 і вони були необхідними для лікування позивача в той час. Також, із копії квитанції до угоди про виготовлення окулярів приватним підприємцем ОСОБА_5 у магазині Оптика Нова видно, що позивач 02 січня 2019 року замовив та, очевидно, придбав окуляри вартістю 700 гривень. Із копії фіскального чека №6447 від 19 грудня 2019 року, тобто через два тижні після купівлі одних, придбав собі у магазині Оптика (ТОВ Інтероко) нові окуляри в комплекті із футляром, та серветкою загальною вартістю 1663,00 (тисяча шістсот шістдесят три) гривні. Вважає, що вцілому, із вказаних копій документів неможливо встановити, що необхідність купівлі окулярів стало наслідком завданої позивачу травми, а не, наприклад, віковими змінами. Вважає що, з урахуванням вищенаведеного, розмір та необхідність понесення витрат на лікарські засоби та благодійні внески не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому немає підстав для задоволення позову у цій частині.

Окрім вищенаведеного додає, що відповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 одружився та ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилася донька ОСОБА_6 . Він з сім`єю проживає разом у домі своїх батьків. Дружина не працює, доглядає дитину. У сім`ї відповідача працює лише він один. Відповідач ОСОБА_3 працює вантажником у приватному підприємстві Лара та відповідно до довідки про доходи, виданою ПП Лара 1 червня 2021 року, отримав з грудня 2020 року до травня 2021 року 43 534,16 гривень, що в середньому становить 7 255 гривень на місяць. Його заробітної плати, у середньому 7 тис. грн. на місяць, ледь вистачає, щоб утримати новостворену молоду сім`ю, оплатити комунальні послуги, купляти одяг, їжу та інші побутові і речі та продукти, необхідні для життя. Зазначає, що велика частина із щомісячної зарплати належить до витрат на дитину: підгузники, сухі суміші для годування, ліки, вітаміни, регулярні огляди та консультації у лікарів, одяг тощо. Відтак вважає, що з урахуванням матеріального становища відповідача, факту перебування на його утриманні дружини та малолітньої дитини, відшкодування шкоди у розмірі 74 000,00 (сімдесят чотири тисячі) грн. було достатнім на момент постановлення вироку у кримінальній справі. Однак, враховуючи наполягання позивача на тому, що моральна шкода йому у повному обсязі не відшкодована, зважаючи, що ОСОБА_3 щиро жаліє про вчинене, вважає, що можливим та достатнім у даному випадку буде додаткове відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень, у зв`язку з чим, визнає позов у цій частині.

Враховуючи вищевказані факти та обставини, просить задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у справі №444/3349/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої злочином частково, у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представник позивача 13.08.2021 року на адресу суду направив відповідь на відзив у якій зазначив наступне. Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 09.11.2018 р. засуджено ОСОБА_3 . Його визнано винним у вчиненні тяжкого умисного злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Суд встановив, що ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_1 тяжке тілесне ушкодження, результатом якого була втрата ОСОБА_1 лівого ока. Незважаючи на тяжкість вчиненого, сувору санкцію даної статті КК України ОСОБА_3 було призначено покарання без реального позбавлення волі, з застосуванням положень ст.75 КК України. Ввважає, що однією з головних підстав для суду при ухваленні даного вироку була позиція потерпілого, котрий попри тяжкі наслідки для свого здоров`я все ж просив не позбавляти волі обвинуваченого. Тоді, ОСОБА_7 говорив, що кається за те, що вчинив, та що погасить моральну шкоду в розмірі 225 тис. грн., яку назвав у судовому засіданні ОСОБА_1 . Не маючи захисника при розгляді кримінальної справи ОСОБА_1 не заявляв цивільного позову. Прочекавши більше двох років з дня вироку суду, ОСОБА_1 вирішив звернутися до суду з цивільним позовом та навів у ньому причини збільшення моральної шкоди. У відзиві на позов на здивувування позивача заперечується не тільки те, що ОСОБА_1 просить стягнути більшу суму, ніж він вказав у судовому засіданні при розгляді кримінальної справи, а навіть ту суму моральної шкоди, яку ОСОБА_7 визнав у судовому засіданні. За твердженням представника відповідача, тільки висновок судової психологічної експертизи міг би свідчити про глибину його страждань. При цьому зазначає, що представник відповідача опускає той факт, що проведення судової психологічної експертизи є недешевим і потерпілому до тих витрат, які він поніс, ще треба було б витрачатись на оплату судової психологічної експертизи. Обгрунтовуючи свої міркування з приводу завищеної суми моральної шкоди, представник відповідача посилається на постанову Одеського апеляційного суду, якою при подібних обставинах вчинення злочину моральна шкода потерпілому присуджена в розмірі 40 тис. грн. Однак вважає, що кожна кримінальна справа є унікальна за своїм змістом і вирішення питання про розмір моральної шкоди залежить від багатьох обставин, при яких вчинено злочин. Незважаючи на те, що потерпілим ОСОБА_1 пред`явлена претензія про стягнення відносно невеликої матеріальної шкоди в сумі 11007 тис. грн., у відзиві на позов висловлено сумнів у доцільності придбання окулярів за 1663 грн. Також заперечується підставність вимоги стягнення з відповідача 5650 грн., які були внесені ОСОБА_1 08.04.2019 р. на рахунок Благодійного фонду ім. Академіка В.П.Філатова. Зазначає, що в цей період, з 02.04. по 09.04.2019 р., ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в «Інституті очних хвороб і тканинної терапії імені В.П.Філатова НАМН України». Усім відомі реалії «беплатної» медичної допомоги у державних медичних закладах. Такі проплати, начебто у Благодійний Фонд є фактично обов`язковими для хворих пацієнтів, здоров`я яких повністю залежить від лікарів даної медичної установи. Тому, у подібному випадку, коли особа поставлена у залежність від волі інших осіб, такі матеріальні витрати для неї є обов`язковими, а тому позивач просить стягнути їх із відповідача по справі. Нагадує, що у судовому засіданні 26.10.2018 р. ОСОБА_3 заявляв про повне відшкодування шкоди потерпілому.

Наголошує, що при розгляді кримінальної справи, коли вирішувалась доля обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_1 поступив гуманно, висловившись за те, щоб не призначати ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі. Очевидно, що така думка потерпілого була важливою для суду, який зазначив про це у вироку, вказавши, що потерпілий запевнив, що відшкодує завдану шкоду повністю. Додатково зазначає, що лише поведінка засудженого ОСОБА_3 змусила позивача звернутись у суд з позовом і знову переносити негативні перживання, пов`язані з нанесенням йому тяжких тілесних ушкоджень. Поведінка відповідача, коли він відмовився відшкодовувати обіцяну моральну шкоду змусила збільшити розмір моральної шкоди. Обман ОСОБА_3 при розгляді кримінальної справи став додатковим моральним тягарем для ОСОБА_1 . На підставі викладеного просить задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні зменшили позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди. Зазначили, що оскільки відповідач частково сплатив позивачу моральну шкоду в розмірі 75 000,00 грн., а тому просять стягнути з нього 325 000,00 грн. моральної шкоди та 11007,00 грн. матеріальної шкоди. Окрім цього, просять стягнути з відповідача 10 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог позивача з підстав зазначених у відзиві. Просять позовні вимоги задоволити частково.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З вироку Жовківського районного суду Львівської області від 09.11.2018 року (а.с.9-10)вбачається, що визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (пять) років.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обовязки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов"язано ОСОБА_3 періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_1 у кримінальній справі не заявлявся.

Згідно ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.

Пленум роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440,450 ЦК України (ст.ст.1166, 1187 ЦК України 2004 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

На підставі ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, доведена, шкода, заподіяна ОСОБА_1 , яка пов`язана із вчиненням даного злочинного діяння та підтверджена відповідними документами долученими позивачем до матеріалів справи (а.с.76-89) не відшкодована, відомостей про неплатоспроможність відповідача суду не представлено, а тому суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 11007,00 гривень матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Частинами 1, 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом враховуються вимоги пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5, яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Суд враховує те, що своїми діями відповідачем завдано невиправної моральної шкоди позивачу, що виразилася в душевних стражданнях у звязку з протиправною поведінкою відповідача, а саме, внаслідок вчинення відповідачем злочину позивач втратив зір, йому було поставлено імплантант, як наслідок позивач отримав інвалідність, внаслідок чого йому заборонено займатися важкою працею, оскільки це може загрожувати м`язам другого ока.

Разом з тим, застосовуючи принцип розумності та справедливості, визнає, що заявлена потерпілим до відшкодування моральна шкода є завищеною, а тому дана позовна вимога підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що 11.11.2020 року між адвокатом Петлевич Стефаном Стефановичем та позивачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги та додаток до договору про надання правової допомоги від 11.11.2020 року. Вартість послуг становить 10 000,00 грн.

Відповідно до квитанцій № 34269029-1 від 07.12.2020 року та № 34292586-1 від 08.12.2020 року ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_2 за надання правової допомоги 9998,00 грн. (а.с.104-105).

Вивчивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що витрати на правничу допомогу є доведеними, сума судових витрат на правничу допомогу відповідає заявленій в попередньому (орієнтовному) розрахунку, та те, що вказані витрати пов`язані з розглядом справи, розмір цих витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, що дає підстави для задоволення заяви.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий Франківським РВ УМВС України у Львівській області 10.02.1998 року, ІПН НОМЕР_4 :

- 325 000 (триста двадцять пять тисяч) грн. 00 коп. - моральної шкоди завданої злочином;

- 11 007 (одинадцять тисяч сім) грн. 00 коп. - матеріальної шкоди завданої злочином;

- 9998 (девять тисяч девятсот девяносто вісім) грн. 00 коп. - за надання правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 3360,07 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 10.09.2021 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.