Справа № 199/7671/20
(2/199/1035/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Остапенко А.В., за участі представника позивача Задорожного С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення з них заборгованості в сумі 710003,76 грн. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 16.05.2008 року уклало кредитний договір № DNU0G4.

Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредиту розмірі 404000,00 грн. на термін до 16.05.2028 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором. відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DNU0G4.

17.03.2012 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовною про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 09.12.2014 Амур-Нижньодніпровським районним суд м.Дніпропетровська було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Винесення рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська від 09.12.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09.12.2014 року не виконано боржником. Прострочена сума заборгованості становить 710003,76 грн.

Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованості за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014 року, тобто за період з 16.05.2008 року по 13.03.2014 року, то за період після подання позовної заяви від 01.04.2014 року, з 02.04.2014 по 11.09.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 710003,76, яка складається: 631888,15 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язань; 78115,61 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі до судового засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що сторони по справі 16.05.2008 року уклали кредитний договір № DNU0G4.

Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредиту розмірі 404000,00 грн. на термін до 16.05.2028 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором № DNU0G4, було укладено договір поруки з ОСОБА_3 .

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014 року, було у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №DNU0G4 від 16.05.2008 року звернуто стягнення згідно договору іпотеки №DNU0G4 від 16.05.2008 року на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування від 22.06.2007 року, реєстровий №2-1324, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Крім того, 15 лютого 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було винесено додаткове рішення, яким було у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №DNU0G4 від 16.05.2008 року у сумі 2 012 852 грн. 06 коп., з яких заборгованість по кредиту 403860,65 грн., заборгованість за відсотками 663644,76 грн. та пеня 945346,65 грн., звернути стягнення згідно договору іпотеки №DNU0G4 від 16.05.2008 року на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,50 м.кв., житловою 40,60 м.кв., що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування від 22.06.2007 року, реєстровий №2-1324, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною реалізації, визначеною суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України.

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України, зокрема врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають певні особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, свідчить про компенсаційний, а не штрафний зміст відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою відповідно до статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Результат правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Згідно ч.1 ст.81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором № DNU0G4 від 16.05.2008 року, на яку нараховуються інфляційні збитки та 3% річних, розрахунку заборгованості за договором не надано, крім того не надано доказів щодо розміру відшкодування отриманого банком за рахунок реалізації предмету іпотеки, а тому суд позбавлений можливості пересвідчитись у законності та обґрунтованості вимог позивача.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення апеляційної скарги.

Суддя