233 № 233/3578/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
18 жовтня 2021 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлостоцька О. В.,
секретаря Теліціної О.О.,
позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому зазначила, що їй на праві власності на підставі договору міни від 14 вересня 1992 року належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , яка не перебуває з нею в родинних стосунках, фактично з 1992 року в будинку не проживає, участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймає. Реєстрація відповідачки в належному позивачці будинку має наслідком порушення її прав як власниці, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить визнати відповідачку особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Зазначила, що з відповідачкою по справі не знайома, про реєстрацію останньої в належному будинку дізналась нещодавно під час оформлення субсидії. З моменту набуття нею права власності на будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 жодного дня в ньому не проживала. Припускає, що відповідачка по справі мала відношення до колишнього господаря будинку, у зв`язку з чим і була зареєстрована до набуття нею права власності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що мешкає в будинку АДРЕСА_2 з народження. Підтвердила, що жодного разу з моменту придбання ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_2 не бачила ОСОБА_2 за вказаною адресою.
З`ясувавши позицію позивачки, допитавши свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 14 вересня 1992 року (а.с.6-7).
Як вбачається з довідки КП «Служба єдиного замовника» від 02 серпня 2021 року № 595, ОСОБА_2 з 15 вересня 1981 року зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 , проте, з 14 вересня 1992 року за вказаною адресою не мешкає, що підтверджується копією акта про перевірку паспортного режиму від 03 серпня 2021 року (а.с.5).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16.
З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що ОСОБА_2 членом сім`ї позивачки по справі не являється, з 1992 року в будинку АДРЕСА_3 без поважних причин не мешкає.
Приймаючи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідачку по справі.
На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 18 жовтня 2021 року.

Суддя