Справа № 323/1195/21
Провадження № 2-о/219/428/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Курилової А.О., представника заінтересованої особи Зезюкова О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмуті цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2021 року представник заявника ОСОБА_2 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівська (на теперішній час м. Бахмут), на території України станом на 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Артемівську Донецької області УРСР. Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 (українець) та ОСОБА_4 (українка). 24 жовтня 1978 року заявником було отримано паспорт громадянина СРСР, в графі «національність» зазначено «українець». У 1987 році, зі слів заявника, паспорт громадянина СРСР ним було втрачено. Згідно з витягом з відомчої бази даних по засудженому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 його було заарештовано Артемівським ГУМВС Донецької області. Відповідно до вироку від 26 листопада 1991 року, ОСОБА_1 було засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі. Таким чином, станом на 13 листопада 1991 року тобто на дату вступу у законну силу Закону України «Про громадянство», ОСОБА_1 перебував на території України, а тому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, він є громадянином України. Однак паспорту громадянина України він не має. У зв`язку із відсутністю необхідного пакета документів для оформлення громадянства України, про що вказується у відповіді на звернення заявника від 13 травня 2021 року, він вимушений звернутися до суду з метою встановлення факту його проживання на території України. Встановлення факту проживання на території України має для заявника юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.

19 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні, а також ухвалено: 1) витребувати в Артемівському міськрайонному суді Донецької області копію вироку Артемівського міського суду Донецької області від 26 листопада 1991 року відносно ОСОБА_1 , засудженого за ст. 196-1, 206 ч. 2, 140 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі; 2) витребувати в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» (Донецька область, м. Бахмут, вул. Ціолковського, буд. 4) наявні відомості щодо дати затримання у 1991 році та періоду тримання під вартою в установі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Артемівського міського суду Донецької області від 26 листопада 1991 року за ст. 196-1, 206 ч. 2, 140 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі; 3) витребувати в Бахмутському районному відділі поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області відомості персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, а саме довідку про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України (повна довідка), відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 серпня 2021 року від представника заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Травінчевої А. надійшли пояснення по справі, в яких зазначено, що факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 13 листопада 1991 року не підтверджується жодним з наданих заявником документів. Тому просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити (а.с. 48-50).

21 вересня 2021 року від представника заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Маменко К. надійшли пояснення по справі, в яких зазначено, що задля недопущення перешкод у отриманні паспорта громадянина України, необхідно встановити факт, що має юридичне значення: 1) факт, що заявником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Артемівськ Донецької області УРСР; 2) факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент набрання вироком суду законної сили; 3) факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України станом на 13 листопада 1991 року. У разі уточнення заявником прохальної частини заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, УДМС України в Запорізькій області не буде заперечувати проти встановлення особи та встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент набрання законної сили вироком Артемівського міського суду Донецької області від 26 листопада 1991 року та факту відбування покарання у місцях позбавлення волі на території України станом на 13 листопада 1991 року. Остаточне вирішення зазначеного питання залишає на розсуд суду (а.с. 58-59).

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Від представника заявника ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримує, та просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Зезюков О.Б. у судовому засіданні зазначив, що для документування заявника паспортом громадянина України необхідно встановити факти: факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівська Донецької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, а також станом на 06 грудня 1991 року на момент набрання вироком Артемівського міського суду Донецької області від 26 листопада 1991 року законної сили; факт відбування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Артемівська Донецької області, покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, явку свого представника у судове засідання не забезпечила.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви форми № 1, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Артемівську Донецької області УРСР. Його батьками є ОСОБА_3 (українець) та ОСОБА_4 (українка). У зв`язку із досягненням шістнадцятирічного віку, 24 жовтня 1978 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про видачу паспорта громадянина СРСР. 26 жовтня 1978 року йому було видано паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1 від 26 жовтня 1978 року (а.с. 11).

Таким чином, особу ОСОБА_1 встановлено на підставі заяви форми № 1 ОСОБА_1 від 24 жовтня 1978 року.

Вироком народного суду міста Артемівська Донецької області у справі № 1-273/1991 від 26 листопада 1991 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 196-1 ч. 2, 206 ч. 3, 140 ч. 3 КК УРСР, та з урахуванням ст. 42 КК УРСР призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна з відбуванням покарання в колонії суворого режиму. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з 14 березня 1991 року (а.с. 66-67).

Згідно з довідкою Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» № 9329 від 29 липня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий 14 березня 1991 року співробітниками слідчого відділу Артемівского МВВС в Донецькій області та утримувався у Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» з 18 березня 1991 року. Був засуджений вироком Артемівського міського суду Донецької області від 26 листопада 1991 року за ст. ст. 196 ч. 2, 206 ч. 3, 140 ч. 3, 42 КК УРСР до трьох років позбавлення волі з відбуванням покарання в колонії суворого режиму. Вирок набув законної сили 06 грудня 1991 року. ОСОБА_1 вибув для лікування до Жданівської ВК-3 Донецької області 19 грудня 1991 року. Повернутий після лікування 14 січня 1992 року. Для подальшого відбуття покарання вибув з установи 19 січня 1992 року до Микитівської ВК-87 Донецької області (а.с. 44).

23 вересня 2021 року на запит суду з Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшла інформація щодо судимостей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, відповідно до обліків обліково-довідкової картотеки. Згідно з цією інформацією, ОСОБА_1 14 березня 1991 року обрано запобіжний захід у виді арешту Артемівским МВВС в Донецькій області за ст. 140 ч. 3 КК УРСР. 26 листопада 1991 року ОСОБА_1 засуджений Артемівським міським судом Донецької області за ст. ст. 196-1 ч. 2, 206 ч. 3, 140 ч. 3 КК УРСР до трьох років позбавлення волі. 24 грудня 1991 року прибув до Жданівської ВК-3 Донецької област. 19 січня 1992 року прибув до Микитівської ВК-87 Донецької області. 26 листопада 1992 року прибув до Жданівської ВК-3 Донецької області. 14 березня 1994 року звільнений з Микитівської ВК-87 Донецької області у зв`язку із відбуттям строку покарання. Вибув до м. Артемівська Донецької області (а.с. 64-65).

Згідно з копією вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2015 року у справі № 1-кп/219/240/2015-к, ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до семи років позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахувати з 09 лютого 2015 року (а.с. 8-9).

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, а також особи , незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно з п. 13 Порядку, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили;

г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку окремого провадження суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та, зокрема, станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Тому підлягають встановленню такі факти: факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівська Донецької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, а також станом на 06 грудня 1991 року на момент набрання вироком Артемівського міського суду Донецької області від 26 листопада 1991 року законної сили; факт відбування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Артемівська Донецької області, покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

При цьому, суд не погоджується з доводами заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо необхідності встановлення факту того, що заявником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Артемівськ Донецької області УРСР, оскільки в матеріалах справи є заява форми № 1 ОСОБА_1 на отримання паспорту громадянина СРСР від 24 жовтня 1978 року та копія вироку Артемівського міського суду Донецької області від 26 листопада 1991 року, тому суд вважає, що особу ОСОБА_1 було встановлено при отриманні заяви на отримання паспорту у 1978 році, при обранні запобіжного заходу у виді арешту від 14 березня 1991 року, при розгляді кримінальної справи у суді та ухваленні вироку від 26 листопада 1991 року.

Керуючись ст. 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівська Донецької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, а також станом на 06 грудня 1991 року на момент набрання вироком Артемівського міського суду Донецької області від 26 листопада 1991 року законної сили.

Встановити факт відбування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Артемівська Донецької області, покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є. Дубовик 05.10.2021