Справа № 1316/995/2012 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/3347/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м.Львів

Справа № 1316/995/12

Провадження № 22-ц/811/3347/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційні скарги ОСОБА_3 та Годовицько - Басівської сільської ради, правонаступником якої є Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Пустомити 3 травня 2012 року у складі судді Даниліва Є.О., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

28 лютого 2012 року ОСОБА_4 звернувся з цим позовом. Просив визнати за ним ( ОСОБА_4 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_6 , який постійно проживав у с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області. Вказує, що після смерті спадкодавця відкрилась спадщина за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 . Стверджує, що він та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги ОСОБА_7 . Зазначає, що він (позивач) прийняв спадщину. ОСОБА_5 пропустила встановлений законом шестимісячний термін для прийняття спадщини. Зазначає, що він ( ОСОБА_4 ) не має змоги переоформити спадкове майно в нотаріальному порядку, оскільки відповідач не визнає за ним (позивачем) права на спірний будинок, як за правонаступником всіх прав і обов`язків, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини. Стверджує, що оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно втрачено.

3 травня 2012 року відповідач ОСОБА_5 подала до суду заяву про визнання позову.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 травня 2012 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду скаржили ОСОБА_3 та Годовицько-Басівська сільська рада.

ОСОБА_3 вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що в Єдиному державному реєстрі актів цивільного стану наявний актовий запис №262 від 19 грудня 2007 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . На підставі цього висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 та може бути відповідачем у справі є помилковим, оскільки на час відкриття спадщини вона не була дружиною спадкодавця. Стверджує, що в оскаржуваному рішенні не встановлено місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, не досліджено виписки із погосподарських книг для визначення чи належав будинок спадкодавцеві, технічний паспорт на будинок, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Стверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.

Годовицько-Басівська сільська рада просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що в погосподарських книгах Годовицько-Басівської сільської ради житловий будинок АДРЕСА_1 не зазначений, тобто судом визнано право власності на будинок, якого не існує, чим порушено право сільської ради, як органу, на території якого такий будинок мав би знаходитись. Стверджує, що в погосподарських книгах є запис щодо будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційних справ, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення мотивоване тим, що ОСОБА_6 за життя набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що стверджується копією договору купівлі-продажу № 3016 від 25 серпня 1990 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

До складу спадщини після смерті ОСОБА_6 відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України увійшло право на житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 своєю власністю на випадок смерті не розпорядився. Тому відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкування здійснюється за законом.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що до спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України належать позивач ОСОБА_4 - син спадкодавця та дружина спадкодавця - ОСОБА_5 . Факт родинних відносин першої лінії споріднення стверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 29 жовтня 1990 року.

Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини в користь ОСОБА_4 , що стверджується письмовою заявою від 5 квітня 2012 року. Позивач залишився єдиним спадкоємцем, який претендує на спадкове майно. Він звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що стверджується витягом зі спадкового реєстру № 26526191 від 29 березня 2011 року, проте здійснити спадкування не зміг, оскільки спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючі документи.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що спадкодавець ОСОБА_6 дійсно був власником спадкового майна, проте за життя не встиг оформити всіх правовстановлюючих документів на майно, ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину, відтак, вимоги позивача є підставними та підлягають задоволенню.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з урахуванням наступного.

Встановлено, що ОСОБА_6 , який є батьком позивача ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 29 жовтня 1990 року та свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 від 3 грудня 2010 року (т.1 а.с.4-5).

Відповідач ОСОБА_5 є матір`ю позивача, з ОСОБА_6 вона перебувала у шлюбі, який розірвано 19 грудня 2007 року (т. 1 а.с.37).

З копії паспорта позивача вбачається, що він 22 грудня 2000 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.3).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 ст. 1223 цього Кодексу передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно із ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Частина 1 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.(ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.(ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, у встановленому законом порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розглядові не підлягають.

15 грудня 2010 року ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька, за його заявою заведена спадкова справа (т.1 а.с.77-78,156). Цього дня інший син спадкодавця - ОСОБА_10 подав нотаріусу заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна у користь ОСОБА_4 (т.1 а.с.157).

Відомості про те, що позивач ОСОБА_4 звертався до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 відсутні. Відмова нотаріуса у оформленні спадкових прав позивача в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 серпня 1990 року ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_6 купив будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований у Львівському МБТІ у реєстровій книзі під номером 1, та в погосподарських книгах сільради. Будинок складається з двох кімнат загальною площею 29,8 кв.м та однієї кухні. Будинок глиновалькований. Будинок належить продавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою 1 грудня 1989 року, зареєстрованого у реєстрі за № 4033. З технічного опису, наявного у матеріалах інвентаризаційної справи, вбачається, що будинок побудований у 1927 році.

У договорі зазначено, що такий повинен бути поданий для реєстрації до Львівського МБТІ та виконкому Оброшинської сільської ради Пустомитівського району.

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 1 грудня 1989 року, зареєстрованим у реєстрі за № 4033, стверджується, що ОСОБА_11 успадкувала житловий будинок на дві кімнати площею 28 кв.м, однієї кухні та коридора, а також стайні, що знаходяться в селі Годовиця Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований в погосподарських книгах сільради під № 220. Довідка видана Оброшинською сільською радою.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_12 успадкувала будинок з житловою площею 28 кв.м у с.Годовиця, а продала будинок у цьому селі площею 29,8 кв.м. У свідоцтві про право на спадщину не вказано, що це є будинок АДРЕСА_1 .

З наявних у інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_1 , зокрема, зведеного акта вартості будівель і споруд та оціночних актів вбачається, що такі стосуються будинку АДРЕСА_1 . У поверховому плані зазначено, що будинок складається з двох кімнат площею 16,5 кв.м та 13,3 кв. м, кухні площею 5,6 кв.м, а також коридора площею 4,5 кв.м, який не зазначено у свідоцтві про право на спадщину та договорі купівлі-продажу.

З іншого плану будинку, наявного в матеріалах інвентаризаційної справи, вбачається, що будинок складається з двох кімнат площею 17,30 кв.м та 15,40 кв.м (всього житлова площа 32,7 кв.м), кухні площею 5,10 кв.м і коридора площею 4,10 кв.м.

Такі розміри будинку зазначені і в технічному паспорті від 21 грудня 2012 року.

З відповіді МБТІ № 1063 від 28 березня 2018 року на звернення ОСОБА_13 вбачається, що технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 виготовлений 21 грудня 2012 року на замовлення ОСОБА_14 . Підставою для виготовлення технічного паспорта на будинок було рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 травня 2012 року.

З довідки № 107, наданої Годовицько-Басівською сільською радою 13 березня 2018 року, вбачається, що будинок АДРЕСА_1 не числиться, зареєстрований будинок АДРЕСА_1 на цій вулиці, земельна ділянка перебуває у приватній власності.

З наявної в матеріалах інвентаризаційної справи довідки № 2853 від 7 червня 2019 року вбачається, що при проведенні інвентаризації будинковолодінь за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 а встановлено, що житловий будинок під літ. «А-1» із сараєм під літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок під літ. «А-1» №129а за цією ж адресою відповідають позначенням КЖ2 та КН відповідно. Як зазначено в поданій технічній документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:004:0312), зокрема, на збірному кадастровому плані абрисі та кадастровому плані земельної ділянки будівля позначена КЖ2 є житловим будинком АДРЕСА_1 , а будівля, позначена КН, була житловим будинком АДРЕСА_1 у цьому селі, знесена у 2018 році.

При порівнянні цих відомостей вбачається, що площі будівель є різними; зокрема, у технічному паспорті, виготовленому МБТІ, площа будинку АДРЕСА_1 а станом на 21 грудня 2012 року становить 0,005317, а площа будівлі КН у кадастровому плані станом на 7 листопада 2012 року становить 0,0049 га.

З довідки № 200 від 10 травня 2018 року, наданої Годовицько-Басівською сільською радою, вбачається, що відповідно до записів в погосподарських книгах сільської ради по АДРЕСА_1 право користування земельною ділянкою нікому не надавалося. Відповідно до записів в погосподарських книгах сільської ради ОСОБА_6 не проживав і не був зареєстрований. Відомості щодо реєстрації ОСОБА_6 в сільській раді відсутні. Йому земельна ділянка в користування не надавалася.

Власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0312, що знаходиться по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 . Комісією встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0312 по АДРЕСА_1 знаходиться лише житлова будівля, власником якої є ОСОБА_3 . Станом па момент огляду інші будівлі та споруди на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0312 відсутні.

Є встановленим, що на підставі договору дарування від 11 квітня 2011 року ОСОБА_3 набула право власності на будинок АДРЕСА_1 . Її право власності на зазначений будинок зареєстровано 28 квітня 2011 року (т. 1 а.с.139-141,191).

Відповідно до рішення Годовицько-Басівської сільської ради № 91 від 6 травня 2011 року, з урахуванням рішення цієї ради № 119 від 21 липня 2011 року, у власність ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0,2464 га за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку зареєстроване (т.1 а.с.85-88,192-196).

25 лютого 2018 року ОСОБА_4 подав позов про визнання недійсним та скасування рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки.

7 травня 2018 року ОСОБА_15 звернувся до Годовицько-Басівської сільської ради із заявою про надання дозволу на відбудову зруйнованого будинку АДРЕСА_1 . На цю заяву Годовицько-Басівська сільська рада надала заявникові відповідь про відсутність можливості надати таку згоду, оскільки земельна ділянка для цього будівництва не виділена.

Статтею 30 ЦПК України в редакції на час звернення позивача з цим позовом, передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Аналогічний зміст має стаття 48 ЦПК України у чинній редакції.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який розглядає справу.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення із позовом та розгляду справи, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України у чинній редакції суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У чинній на даний час редакції частини 4 статті 12 містяться аналогічні положення.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, при цьому, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду.

Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У даному випадку позивач мав визначитися щодо належного відповідача. Таким відповідачем не може бути ОСОБА_5 , яка не належала до кола спадкоємців ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, оскільки шлюб між ними був розірваний. У випадку відсутності спадкоємців, до участі в справі мала бути залучена у якості відповідача територіальна громада в особі уповноваженого органу.

Питання залучення співвідповідача або заміни первісного відповідача належним відповідачем на час звернення з позовом і розгляду справи судом першої інстанції регулювалося статтею 33 ЦПК України у відповідній редакції. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або не надав згоди на це, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

Заміна на належного відповідача або залучення співвідповідача у справі не проведена.

Процесуальним законом визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

Частина 2 ст. 61 Конституції України гарантує, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При встановленні, що позов подано до неналежного відповідача суд відмовляє у його задоволенні. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Колегія суддів, з урахуванням наведеного, прийшла до висновку, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_3 як власника житлового будинку АДРЕСА_1 та Годовицько-Басівської сільської ради як представника територіальної громади, правонаступником якої є Сокільницька сільська рада, однак ці особи не залучені до розгляду справи, не були її сторонами.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Годовицько-Басівської сільської ради, правонаступником якої є Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області,- задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 травня 2012 року скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що рахується за ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 5 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді