ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2045/20
Провадження №2/477/215/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю: представника позивача Власенка С.О.,

представника відповідача не з`явився,

третьої особи - приватного нотаріуса Секістової Т.І. (не з`явилася),

розглянувши в м. Миколаєві без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістової Тетяни Іванівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зазначав, що у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. знаходиться виконавче провадження № 63397651, відкрите за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі виконавчого напису № 923 від 14 вересня 2020 року про стягнення з нього грошового боргу в загальній сумі 78842 грн 16 коп, який складається із простроченої заборгованості 19958 грн 10 коп, боргу по відсоткам 28438 грн 06 коп, строкової заборгованості з комісії 1392 грн 74 коп, строкової заборгованості за процентами 21050 грн 34 коп, а також витрати приватного нотаріуса 500 грн та виконавчих витрат.

Однак вказував, що виконавчий напис вчинено без доведеності безспірності вимог кредитора, в тому числі стягнення відбулося при поданні не всього пакету документів, визначених законодавством.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, останній надав заяву з проханням розглядати справу без їх участі і позов задовольнити.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, до судового засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином.

Приватний нотаріус у наданих поясненнях вказувала, що відповідальність за достовірність відомостей про вчинення нотаріального напису лежить на особі, яка звертається за його вчиненням, а також просила здійснити розгляд справи без її участі через завантаженість по роботі.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, насамперед, встановлюються Законом Про нотаріат (далі - Закон), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) та іншими нормативними актами.

Так, в ст. 87 Закону передбачено, що виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону та пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо:

- подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1).

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3).

Умови до форми та змісту письмової заяви стягувача на вчинення виконавчого напису передбачають підпункти 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку.

Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати:

- оригінал кредитного договору;

- засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору (пункт 6.2 пункту 6 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Тобто, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Виходячи з такого підходу до вирішення цих спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2014 року між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № -ZP, правонаступником якого, в особі кредитора, є ТОВ «Вердикт Капітал».

14 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. було вчинено нотаріальний напис по цьому кредитному договору про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кредитного боргу в загальному розмірі 71339 грн 24 коп, а також 500 грн. витрат, пов`язаних з вчиненням нотаріальної дії.

Виконавчий напис було здійснено на підставі заяви ТОВ «Вердикт Капітал», до якої стягувачем додано договір кредиту № -ZP від 30 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Укрсоцбанк», виписка з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , складеного ТОВ «Вердикт Капітал», в якому записано борг за період з 29 січня 2019 року по 11 березня 2020 року в сумі 70839 грн 24 коп., письмова претензія ОСОБА_1 від 26 серпня 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» з підтвердження її відправки.

Такі документи, як копії договорів, за якими вимоги за кредитним договором були відступлені ТОВ Вердикт Капітал нотаріусу не надано. Про них лише зазначено в додатку до заяви про вчинення нотаріального напису.

Крім того, до заяви не надано документів щодо розрахунку і виникнення боргу, як наприклад: рух коштів по рахунку боржника з часу видачі кредитних коштів із зазначенням всіх здійснених платежів погашення, сум боргових нарахувань і їх видів (борг за кредитом, проценти, комісія тощо), а також період їх виникнення.

На переконання суду такі документи могли б підтверджувати підстави виникнення боргу в тому розмірі, який заявлено.

Ненадання нотаріусу документів щодо всіх умов кредитування та виникнення заявленого боргу (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання документів про підстави та розмір виникнення кредитного боргу, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку.

В порушення вимог підпункту 6.2 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус взагалі не перевірив підстави та розмір стягнення з боржника складових заявленого боргу.

Таки чином, безспірність заборгованості ОСОБА_1 для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена.

Також, загальний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, складає три роки, і хоча в документах, наданих нотаріусу стягувачем зазначено, що борг, який заявлено до стягнення з ОСОБА_1 , виник за період з 29 січня 2019 року по 11 березня 2020 року, але це тільки період з часу укладення договору про відступлення прав вимог ТОВ «Вердикт Капітал» і він не відображає достовірний час, за якого виник кредитний борг, тому неможливо безумовно стверджувати що борг, який нотаріус визначив до стягнення з ОСОБА_1 , входить у трирічний строк позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 2017 року були порушені вимоги статей 87 та 88 Закону України Про виконавче провадження та пункту 3 Порядку.

Статтею 50 Закону України Про нотаріат передбачено право на оскарження нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Внесення змін до виконавчого напису або визнання його частково таким, що не підлягає виконанню, наприклад якщо суми грошового зобов`язання можуть бути змінені (зменшені), діючим законодавством не передбачено, тому виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

За положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в загальній сумі , що складається із судового збору за подання позову в сумі 840 грн та судового збору за забезпечення позову в сумі 420 грн.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 141, 258, 262-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною (реєстраційний № 923) про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал грошових коштів в загальній сумі 71339 (сімдесят одної тисячі триста тридцять дев`ять) гривен 24 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 1260 (одна тисяча двісті шістдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Р.В. Козаченко