Справа № 149/1501/21
Провадження № 22-ц/801/2069/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 рокуСправа № 149/1501/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2021 року, ухвалене суддею Робак М.В. в м. Хмільнику, дата складення повного тексту рішення невідома, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом в якому, згідно зменшених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 7 696,60 грн пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2018 по 14.06.2021 включно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також витрати на правничу допомогу в розмірі 1 200 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням суду стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду звернуто до примусового виконання, однак, відповідач несвоєчасно виконує свої зобов`язання зі сплати аліментів, внаслідок чого станом на 01.06.2021 за ним рахується заборгованість в сумі 2 387,50 грн. За розрахунками позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2018 по 14.06.2021 становить 7 696,60 грн.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 387,50 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.12.2018 по 14.06.2021. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 372,00 грн та на користь держави судовий збір в сумі 282,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У скарзі зазначає, що судом неправильно застосовано норму статті 196 СК України, а обмеження нарахування пені у розмірі не більше 100 відсотків від усієї суми заборгованості суперечить правовій природі нарахування пені.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, керуючись ст. 196 СК України, виходив з того, що сума нарахованої позивачем пені перевищує суму боргу по сплаті аліментів, а відтак прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 2387,50 грн, що не перевищує розмір заборгованості по аліментам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27.09.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.08.2014 (а.с.6).

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.03.2011 (а.с.7).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.08.2014, яке набрало законної сили 08.09.2014, в цивільній справі №149/2272/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.08.2014 (а.с.9).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19.08.2017, яке набрало законної сили 30.08.2017, в цивільній справі №149/2143/17 збільшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.08.2014 у справі №149/2272/14-ц та вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №55336336 з виконання виконавчого листа №149/2143/17 від 06.12.2017 Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, зробленого головним державним виконавцем Хмільницького міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Вторук Д.В., заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.06.2021 складає 2 387,50 грн (а.с.12-13).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 196 СК України визначено, що в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому, частиною першою статті 196 СК України встановлено обмеження розміру неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно із частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця (ч. 4 с. 71 Закону).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого головним державним виконавцем Хмільницького міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Вторук Д.В., станом на 01.06.2021, тобто на момент подачі позову, за ОСОБА_2 рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2 387,50 гривень.

Спору щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, який визначений державним виконавцем, між сторонами немає.

За розрахунками ОСОБА_1 , з якими погодився суд першої інстанції та які не оспорювалися відповідачем, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2018 по 14.06.2021 становить 7 696,60 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідальність платника аліментів за їх прострочення обмежується 100 відсотками заборгованості, яка існувала станом на 01 січня 2019 року.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі №607/13692/18, який за результатами перегляду судових рішень першої та апеляційної інстанції в справі за аналогічних правовідносин вказав про правомірність застосування судами правила частини першої статті 196 СК України, відповідно до якого розмір пені не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів саме на дату пред`явлення вимог, а не за кожен із розрахункових періодів її нарахування, як вважає апелянт у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки стосуються в основному не порядку стягнення пені по аліментам, а порядку обчислення її розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета