Справа № 464/1157/19 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/2424/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Савуляка Р.В., Приколоти Т.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , з тих підстав, що відповідачі з 2003 не проживають у спірному житловому приміщенні.

Зазначала, що є власником вказаного будинку. Реєстрація відповідачів за зазначеною адресою створює перешкоди у належному здійсненні нею права користування своєю власністю. У відповідності до ст. 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, просила позов задовольнити повністю та вирішити питання судових витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 4 700,00 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у сумі по 256,13 грн з кожного.

У стягненні з відповідачів на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4700,00 грн відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що у спірному житловому приміщенні проживала більшу частину свого життя. Надалі з будинку ОСОБА_1 поїхала тимчасово. В подальшому, намагання апелянта повернутись для проживання в спірній будинок були безуспішними, оскільки позивач чинила їй перешкоди в користуванні, не впускала для проживання. Зазначає, що відповідно до інформаційної довідки №207912327 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-яке інше майно у неї відсутнє.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як зазначено в ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться у ч.1 ст. 405 ЦК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї ( в тому числі колишній член сім`ї) власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що предметом спору є будинок АДРЕСА_1 , належний на праві власності ОСОБА_3 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.03.2004, підстава набуття свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7 ).

У цьому будинку, окрім власника, зареєстровані, відповідачі ОСОБА_1 сестра власника (дата реєстрації 24.11.1980), ОСОБА_5 , племінниця (дата реєстрації 23.06.2004), ОСОБА_6 , племінник власника (дата реєстрації 28.11.2003) (довідка ЛКП «Старий Сихів» від 02.08.2018 № 1349).

Як убачається зі змісту позовних вимог, спір виник між позивачкою, яка набула права власності на спірній будинок у порядку спадкування за законом після смерті матері, і є новим власником житлового будинку та відповідачами, які зареєстровані у спірному будинку за згодою колишньої власниці, як члени її сім`ї, і при цьому, відповідачі фактично не проживають у спірному будинку з 2003 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, ураховуючи, що відповідачі не є членами власника будинку ОСОБА_3 , не проживають в зазначеному будинку більше одного року без поважних причин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всупереч вимогам вказаних статей, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивачка чинить їй чи відповідачам перешкоди в користуванні будинком.

Як в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в апеляційному суді, відповідачі не посилаються та відповідно не доводять належними та допустимими доказами обставин, які свідчать про їхню відсутність в належному позивачу житловому будинку з поважних причин.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:01.10.2021.

Головуючий

Судді