Провадження № 22-ц/801/1848/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 рокуСправа № 127/27008/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

Секретар: Кузьменко Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автотранском» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Рішення ухвалила суддя Іщук Т. П.

Рішення ухвалено о 12 год 58 хв у м. Вінниці

Дата складення повного тексту рішення - 22 червня 2021 року,

Встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного підприємства «Автотранском» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивував наступним. Із 22 травня 2015 року по 31 грудня 2018 року він працював в ПП «Автотранском» на посаді менеджера (управителя) із збуту, а з 01 січня 2019 року - на посаді начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском». Наказом від 02 вересня 2019 року його звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Своє звільнення вважає незаконним, проведеним з порушенням норм трудового законодавства, оскільки відповідач не виконав вимоги закону в частині зобов`язання переведення на іншу роботу при звільненні за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, маючи вільні вакансії та приймаючи працівників на роботу, порушив процедуру звільнення, передбачену частиною 3 статті 49-2 КЗпП України, не врахував його переважне право на залишення на роботі відповідно до вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України та пунктів 3,4 ст. 42 КЗпП України.

02 липня 2019 року він був ознайомлений із наказом від 25 червня 2019 року № 24 «Щодо скорочення штату працівників ПП «Автотранском» та із попередженням за вих. № 219 від 01 липня 2019 року про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників, у якому вказано, що на дату даного повідомлення відсутні пропозиції переведення на іншу роботу, яка відповідає професії (спеціальності) та/або іншої роботи і яку позивач може виконувати з урахуванням стану здоров`я.

Однак станом на 02 липня 2019 року були відкриті вакансії і відповідач здійснював пошук працівників на посади: «Фахівець з обліку транспортного підприємства», «Прибиральник в офіс» і були вільні посади: «Керівника групи підрозділів», «Головного (провідного) інженера». Робота на цих посадах відповідає його кваліфікації, рівню освіти, стажу роботи і може виконуватися ним за станом здоров`я. Проте, пропозиції щодо переведення на іншу роботу, згідно вимог трудового законодавства, не були йому надані відповідачем при ознайомленні з попередженням, натомість відповідач пропонував йому роботу, яка не відповідає його кваліфікації і без зазначення основних істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи тощо.

Подана ним 12 серпня 2019 року заява про надання пропозиції переведення його на іншу роботу (на вільну посаду - керівника групи підрозділів) була проігнорована директором ПП «Автотранском».

Засідання первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність», на якому розглядалося подання директора ПП «Автотранском» щодо розірвання трудового договору із ним у зв`язку із скороченням штату працівників згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП України, було проведено без його участі, чим позбавлено його права захищати свої трудові права.

Також позивач вважає, що у директора ПП «Автотранском» відсутні повноваження щодо прийняття рішення про зміни в організації виробництва і праці (реорганізацію та визначення організаційної структури ПП «Автотранском»), оскільки такі функції належать виключно до повноважень власника (учасника) підприємства ПП «Автотранском» - ПАТ «Концерн Галнафтогаз» згідно Статуту підприємства, затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Концерн Галнафтогаз».

Оскільки відповідачем не було дотримано порядку його звільнення, позивач просив поновити його на посаді начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском» і стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2019 року до дня його поновлення на роботі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суді від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

10 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, в якій вказав, що його звільнення проведено з порушенням закону і процедури звільнення. Так, наказом відповідача № 22 від 31 травня 2019 року «Щодо змін в організації виробництва і праці» з 03 вересня 2019 року вирішено провести зміни у структурі ПП «Автотранском»: об`єднати сектор господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення із сектором господарського забезпечення (м. Львів) відділу матеріально-технічного забезпечення в один підрозділ - «Сектор господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення» із безпосереднім підпорядкуванням директору підприємства. У штатних розписах від 01 травня 2019 року та від 02 липня 2019 року передбачено дві посади начальника сектору господарського забезпечення (с. Вінниця) та (м. Львів), як є рівнозначними за своїми посадовими обов`язками, вимогами до кандидата на посаду та кваліфікації працівника. На виконання цього наказу відповідачу слід було провести аналіз між працівникам на цих посадах начальників по визначенню переважного права на залишення на роботі і надати директору підприємства пропозиції щодо вивільнення персоналу із врахуванням оптимізації процесів ведення господарської діяльності та централізації управлінських функцій. Позивач вважає, що він мав переважне право на залишення на роботі, так як працював на підприємстві більше 4-х років, в його особовій справі є інформація про його навчання у Вищому навчальному закладі та 07 серпня 2019 року разом із заявою про врахування переважного права залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників, ним було надано повторно оригінал довідки від 06 серпня 2019 року про навчання на другому курсі у Відокремленому структурному підрозділі Інституту інноваційної освіти Київського національного університету будівництва і архітектури, ступінь вищої освіти - магістр, форма навчання - заочна, навчання платне за кошти фізичної особи.

Також він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, оскільки крім основної роботи він виконував додаткову роботу: здача в суборенду виробничих приміщень та надання послуг стоянки на асфальтованих майданчиках підприємства та супровід договорів суборенди; забезпечення підприємства газом, електроенергією, водою та стоками, тепловою енергією. Для виконання додаткової роботи він отримав від директора підприємства доручення від 02 січня 2019 року та пройшов навчання і перевірку знань з охорони праці і отримав відповідні посвідчення.

Станом на 02 липня 2019 року були відкриті вакансії і підприємство здійснювало пошук працівників на посади «Фахівець з обліку транспортного підприємства», «Прибиральник в офіс» і була вільна посада «Керівник групи підрозділів». Дані вакансії були розміщені з 11 червня 2019 року і додатково оновлювалися на Інтернет порталі Work.ua роботодавцем 04 липня 2019 року та 11 липня 2019 року. Посада «Керівник групи підрозділів» визначена його адміністративним і функціональним керівником в посадовій інструкції від 02 січня 2019 року.

Крім того, в штатному розписі від 02 липня 2019 року зазначена наявність працівника на посаді «Начальника матеріально-технічного забезпечення» та відсутність працівника на посаді «Начальника сектору матеріально- технічного забезпечення».

Під час прийняття рішення про зміни в організації виробництва і праці, прийняття рішення про скорочення, попередження його про звільнення, були вакансії, прийнято на роботу 5-х працівників і пройшла ротація посад і працівників у відділі матеріально-технічного забезпечення.

Станом на 01 липня 2019 року йому могли запропонувати посади: начальника відділу матеріально-технічного забезпечення; начальника сектору матеріально-технічного забезпечення; механіка автоколони № 12; механіка автоколони № 16; прибиральника; фахівця з обліку.

За період з 02 липня 2019 року по 03 вересня 2019 року було звільнено з роботи і підприємство здійснювало пошук працівників на посади: провідного інженера з технічного забезпечення; начальника сектору ремонту на сервісного обслуговування (м. Львів); фахівця з обліку сектору ремонту та сервісного обслуговування (м. Львів). Тобто були вакантні посади, які не пропонувалися позивачу. Робота на таких посадах відповідає кваліфікації позивача, його рівню освіти, стажу роботи і може виконуватися за станом здоров`я, але не була запропонована роботодавцем в якості переведення, натомість надходили пропозиції робіт, які не відповідають його кваліфікації та без вказівки основних й істотних умов праці на посадах (рівень заробітної плати, режим роботи тощо), що унеможливлювало прийняття рішення про відмову чи погодження переведення на запропоновані посади.

Позивач стверджує у позові, що він не відмовлявся від жодної посади.

Також позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що первинна профспілкова організація ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» розглянула подання директора підприємства без його участі, незважаючи на направлення ним заяви про перенесення розгляду подання на іншу дату, так як він перебував у м. Вінниці і через брак часу і велику відстань не мав можливості прибути до профспілкового органу, який знаходився у м. Львові. Така обставина є поважною, відповідно, розгляд подання було проведено без законних підстав.

Тому позивач просив визнати наказ № 161-у від 02 вересня 2019 року про його звільнення незаконним та скасувати; поновити його на посаді начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском» і стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2019 року до дня його поновлення на роботі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автотранском» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким поновити його на посаді начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення Приватного підприємства «Автотранском» і стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2019 року до дня поновлення на роботі.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, оскільки при розгляді справи й ухваленні судового рішення судом неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, надана неправильна оцінка доказам, наявним у справі, не в повній мірі досліджені докази у справі, однобічно та вибірково застосована належність і допустимість доказів, неправильно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не врахував, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України) та не врахував того, що роботодавець свідомо допустив порушення вимог трудового законодавства, порушивши право позивача на залишення на роботі, на підставі чого рішення про звільнення суд вправі був визнати незаконним. Судом не враховано, що роботодавець не проводив обговорення та аналіз по визначенню переважного права позивача на залишення на роботі. Суд не надав належної оцінки всім встановленим по справі обставинам і прийшов до хибного висновку про відсутність правових підстав для застосування положень про переважне право залишення позивача на роботі.

Відповідачем порушені вимоги статті 49-2 КЗпП України в частині працевлаштування позивача, однак даним обставинам суд не дав належної оцінки.

Також судом першої інстанції не враховано того, що засідання первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» від 23 серпня 2019 року, на якому було погоджено розірвання трудового договору із позивачем у зв`язку із скороченням штату працівників згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України, було проведено з порушенням норм діючого законодавства, оскільки він не був завчасно і належним чином повідомленим про розгляд подання власника про звільнення.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про те, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення; при новому розгляді справи судом виконані вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 16 грудня 2020 року та встановлено, що доводи позивача про те, що звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, спростовуються наданими по справі доказами, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представники відповідача - адвокати Степанюк Н. Л. і Книжник М. В. заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її залишити без задоволення і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що з 22 травня 2015 року ОСОБА_1 згідно наказу № 28-п від 22 травня 2015 року був прийнятий на роботу в ПП «Автотранском» на посаду менеджера (управителя) із збуту.

На підставі наказу № 338-з від 28 серпня 2015 року ОСОБА_1 з 01 вересня 2015 року переведений на посаду менеджера (управителя) із збуту комерційного відділу.

З 01 січня 2019 року наказом № 26-з від 26 грудня 2018 року, ОСОБА_1 переведений на посаду начальника сектору господарського забезпечення відділу матеріально-технічного сектору господарського забезпечення (м. Вінниця).

Наказом ПП «Автотранском» № 22 від 31 травня 2019 року «Щодо змін в організації виробництва і праці ПП «Автотранском» з 03 вересня 2019 року вирішено провести зміни в структурі ПП «Автотранском»: об`єднати сектор господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення із сектором господарського забезпечення (м. Львів) відділу матеріально-технічного забезпечення в один підрозділ - сектор господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення із безпосереднім підпорядкуванням директору підприємства. Управління сектором вирішено здійснювати централізовано, за місцем реєстрації підприємства: м. Львів вул. Богданівська, 15-А. відділу персоналу підприємства належало до 24 червня 2019 року проаналізувати штатний розпис діючих сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) та сектору господарського забезпечення (м. Львів), надати директору підприємства пропозиції щодо вивільнення персоналу із врахуванням оптимізації процесів ведення господарської діяльності та централізації управлінських функцій. Крім цього, ввести з 03 вересня 2019 року в дію штатний розпис підприємства з урахуванням змін, визначених у пункті 1 даного наказу (том 1 а. с. 176).

Наказом ПП «Автотранском» № 24 від 25 червня 2019 року «Щодо скорочення штату працівників» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці підприємства, відповідно до наказу № 22 від 31 травня 2019 року «Щодо змін в організації виробництва і праці ПП «Автотранском» з 03 вересня 2019 року виведено із штатного розпису підприємства посаду начальника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення. З 02 вересня 2019 року передбачене скорочення штату працівників підприємства, який займає визначену пунктом 1 цього наказу посаду (том 1 а. с. 177).

Листом ПП «Автотранском» від 01 липня 2019 року за вихідним № 219 повідомлено ОСОБА_1 про скорочення штату працівника сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском», який займав посаду начальника сектору (одна штатна одиниця) та, що ОСОБА_1 , який займає цю посаду, підлягає звільненню з роботи 02 вересня 2019 року у зв`язку із скороченням штату працівників. Також зазначено, що станом на дату цього повідомлення пропозиції роботи, яка б відповідала професії позивача, на підприємстві немає; у разі відсутності пропозиції роботи, яка б відповідала його професії, а також у разі, якщо він не прийме жодної із пропозицій іншої роботи, його буде звільнено з роботи 02 вересня 2019 року у зв`язку із скороченням штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) (том 1 а. с. 178).

Позивач ОСОБА_1 ознайомлений 02 липня 2019 року із наказом № 24 від 25 червня 2019 року та повідомленням № 219 від 01 липня 2019 року, що підтверджено його власноручним підписом на повідомленні.

08 липня 2019 року листом за вихідним № 223 відповідач повідомив працівника про пошук підприємством кандидатів на роботу водія-експедитора і механіка по випуску зерновозів, на якому ОСОБА_1 вказав, що його кваліфікація, рівень освіти і досвід роботи не відповідають вимогам даних посад, зокрема, у нього немає водійського посвідчення, відсутні відповідний дослід роботи та освіта за спеціальністю «будова автомобілів, ремонт автомобілів» (том 1 а. с. 179).

Листом за вихідним № 2375 від 05 серпня 2019 року відповідач повідомив працівника про те, що планує здійснювати пошук кандидатів на посаду комірника сектору матеріально-технічного забезпечення з місцем праці: м. Львів, із зазначенням основних функцій за посадою і вимог до кандидатів. На таке повідомлення ОСОБА_1 відповів, що воно не може бути розглянуто як пропозиція переведення на іншу роботу, оскільки лист не містить основних та істотних умов праці на даній посаді (розмір заробітної плати, робочий графік, визначення місця роботи - це відрядження чи переїзд тощо) (том 1 а. с. 180).

Листом № 396 від 21 серпня 2019 року роботодавець повідомив працівника ОСОБА_1 про здійснення пошуку кандидатів на посади: менеджера з постачання запчастин до вантажних автомобілів з місцем праці: м. Львів, начальника сектора ремонту та сервісного обслуговування з місцем праці: м. Львів та слюсаря з ремонту автомобілів в м. Львові із зазначенням основних функцій за посадами та вимог до кандидатів. ОСОБА_1 ознайомившись 21 серпня 2019 року із листом повідомив про те, що цей лист не містить основних та істотних умов праці на даних посадах (розмір заробітної плати, робочий графік, визначення місця роботи - це відрядження, переїзд тощо), а тому не може розглядатися ним як пропозиція переведення на іншу роботу (том 1 а. с. 181-182).

07 серпня 2019 року ОСОБА_1 на адресу ПП «Автотранском» надіслав заяву, якою просив надати йому переважне право на залишення на роботі, прийнявши до уваги факт його тривалої і безперервної праці на підприємстві та факт навчання на другому курсі у відокремленому структурному підрозділі Інституту інноваційної освіти Київського національного університету будівництва і архітектури, ступінь освіти - магістр із заочною формою навчання, надавши довідку № ПВ-188 від 06 серпня 2019 року (том 1 а. с. 61-65).

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 на адресу ПП «Автотранском» надіслав заяву, в якій зазначив про наявність вільної посади «Керівника групи підрозділів» в м. Вінниці та просив надати пропозицію переведення на дану посаду, оформлену належним чином (том 1 а. с. 57-60).

У відповіді № 432 від 06 вересня 2019 року відповідач повідомив позивача про те, що у штатному розписі підприємства відсутня посада «Керівник групи підрозділів» (том а. с. 184-185).

12 серпня 2019 року за № 389/1 директором ПП «Автотранском» на адресу Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» направлено подання про розірвання трудового договору із працівником підприємства у зв`язку із скороченням штату із проханням надати у письмовій формі згоду на звільнення з роботи 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 , начальника сектора господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском», у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (том 1 а. с. 168).

Всеукраїнська професійна спілка «Співдружність» 12 серпня 2019 року надіслала на адресу ОСОБА_1 листа, яким повідомила про те, що первинною профспілковою організацією ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» на 11:00 год 21 серпня 2019 року за адресою: м. Львів вул. Богданівська, 15А призначено розгляд подання директора ПП «Автотранском» щодо розірвання трудового договору у зв`язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку з чим просить прибути його на розгляд подання або надіслати письмову заяву про розгляд подання без його участі (том 1 а. с. 170-171, том 4 а. с. 51).

Згідно інформації, отриманої відповідачем 20 серпня 2019 року з офіційного сайту Укрпошти, Вінницьким відділенням зв`язку Вінниця 32 з індексом 21032, адресата повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення за номером 142. Даний лист позивачем не отриманий по зазначеній поштою причині: «За закінченням встановленого строку зберігання» (том 4 а. с. 51-55).

Всеукраїнська професійна спілка «Співдружність» 20 серпня 2019 року надіслала на адресу ОСОБА_1 листа, яким повідомила про те, що у разі неможливості з`явитися на засідання Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» 21 серпня 2019 року, на якому буде розглядатися подання директора підприємства щодо розірвання трудового договору у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, він може прибути на наступне засідання, яке відбудеться 23 серпня 2019 року об 11:00 год.; профспілка просить прибути на розгляд подання або надіслати письмову заяву про розгляд подання без його участі (том 4 а. с. 56).

Лист направлений Новою поштою на адресу робочого місця позивача і Укрпоштою на адресу реєстрації його місця проживання (том 1 а. с. 86-87, 173-175; том 4 а. с. 56-60).

22 серпня 2019 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ВПС «Співдружність» листа, у якому вказав, що його про засідання 21 серпня 2019 року було повідомлено лише ввечері 21 серпня 2019 року, а наступне планується на 23 серпня 2019 року, його присутність є неможливою, так як він проживає і працює у м. Вінниці, а засідання планується провести у м. Львові, тому він просить перенести засідання на 28, 29, 30 серпня 2019 року і надати для ознайомлення подання директора підприємства (том 1 а. с. 91).

Первинна профспілкова організація ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» надала згоду на розірвання трудового договору у зв`язку із скороченням штату працівників з ОСОБА_1 , згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (том 1 а. с. 169).

Наказом ПП «Автотранском» № 161-у від 02 вересня 2019 року начальника сектора відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) Бобренка О. М. звільнено 02 вересня 2019 року у зв`язку із скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Із наказом ОСОБА_1 ознайомлений 02 вересня 2019 року (том 1 а. с. 183).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що із встановлених по справі обставин він не вбачає порушення відповідачем положень статті 49-2 КЗпП України та відсутні підстави стверджувати, що рішення профкому про надання згоди на звільнення позивача є таким, що немає юридичного значення, а за таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати звільнення позивача незаконним, у зв`язку з чим відмовив позивачу у задоволенні його позову про визнання незаконним наказу про звільнення, про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини 1 і 6 статті 43 Конституції України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці 7 статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами частини 1 і 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49 2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15.

Судом апеляційної інстанції встановлена наявність вакантних посад у відповідача ПП «Автотранском», що підтверджується, зокрема: роздруківкою із сайту пошуку роботи № 1 в Україні Work.ua про наявність у відповідача від 02 липня 2019 року вакантних посад «Фахівець з обліку транспортного підприємства», «Прибиральник в офіс» зваживши на те, що розміщення на даному сайті інформації щодо даних вакансій мало місце 11 червня 2019 року, тобто в період попередження працівника ОСОБА_1 про його скорочення, який припадав з 02 липня 2019 року по 02 вересня 2019 року (том 1 а. с. 7, 8; 53-56).

Листами: від 08 липня 2019 року за вихідним № 223, від 05 серпня 2019 року за № 375, від 21 серпня 2019 року № 396 відповідач повідомляв позивача про пошук кандидатів на посади: водія-експедитора, механіка по випуску зерновозів, комірника, менеджера з постачання до вантажних автомобілів з місцем праці: м. Львів, начальника сектору ремонту та сервісного обслуговування з місцем праці: м. Львів (том 1 а. с.77-85).

На такі пропозиції позивач не відповідав відмовою, зазначаючи про те, що запропонована робота не відповідає його кваліфікації та без зазначення основних істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, місця роботи тощо.

У заяві від 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 вказав про вільну посаду «Керівника групи підрозділів» в м. Вінниці і просив надати пропозицію щодо переведення його на дану посаду (том 1 а. с. 60).

Відповіді на дану заяву матеріали справи не містять. Водночас є відповідь надана підприємством через декілька днів після проведення звільнення працівника із займаної посади - від 06 вересня 2019 року за вихідним № 432 на лист ОСОБА_1 за вхідним № 108 від 23 серпня 2019 року, яким працівника повідомлено про те, що у штатному розписі підприємства відсутня посада «Керівник групи підрозділів» (том 1 а. с. 185).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року витребувані у відповідача книги реєстрації наказів «Щодо особового складу» про звільнення та прийняття на роботу працівників підприємства в період з травня 2019 року по вересень 2019 року, а також витребувані від Головного управління ДПС у Львівській області дані про прийняття на роботу працівників ПП «Автотранском» в період з травня 2019 року по вересень 2019 року (том 3 а. с. 122).

25 лютого 2021 року представник відповідача за довіреністю надала відповідь, із якої вбачається, що реєстраційні номери наказів присвоюються в порядку їх видання і журнали реєстрації наказів про прийняття та звільнення працівників не ведуться (том 3 а. с. 133).

Сколівська ДПІ Головного управління ДПС у Львівській області на виконання даної ухвали суду повідомила про те, що за період з травня 2019 року по вересень 2019 року в АІС «Податковий блок» по ПП «Автотранском» відображено отримання по E-Mail 69 повідомлень про прийняття працівників на роботу і надала 69 файлів формату pdf, із яких вбачається, що протягом зазначеного періоду підприємство приймало на роботу працівників, проте із цих файлів не вбачається найменування посад, на які вони приймалися (том 3 а. с. 150-219).

На виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року відповідач надав суду список прийнятих на роботу працівників підприємства за період з 01 липня 2019 року по 02 вересня 2019 року та копії наказів про прийняття працівників на роботу на посади: водіїв-експедиторів, механіків, слюсаря, лікарів та фахівця з обліку (том 4 а. с. 110-189).

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вказав на те, що працівнику ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади, від яких він відмовився, оскільки не відповідав вимогам до запропонованих вакантних посад.

Проте, матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про категоричну відмову працівника ОСОБА_1 від запропонованих йому роботодавцем посад.

Крім цього, позивач обґрунтовуючи заявлений позов, вказав, що відповідач крім іншого не врахував його переважне право на залишення на роботі відповідно до вимог ч. 2 ст. 49-2 та п. 3-4 ст. 42 КЗпП України. Він на даному підприємстві працював більше 4-х років, в матеріалах його особової справи наявна інформація про його навчання у вищому навчальному закладі - у Відокремленому структурному підрозділі Інституту інноваційної освіти Київського національного університету будівництва і архітектури на другому курсі (ступінь вищої освіти - магістр, форма навчання - заочна, навчання платне за кошти фізичної особи), про що він також повідомляв відповідача додатково 07 серпня 2019 року разом із заявою про врахування його переважного права залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у заяві від 07 серпня 2019 року, до якої додав оригінал довідки про навчання (том 1 а. с. 61-64, 65).

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч. 1). При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч. 2).

За правилами статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч. 1). При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (пункт 3); працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва (пункт 4) (частина 2).

Судом першої інстанції встановлено, що в ПП «Автотранском» мала місце зміна в організації виробництва шляхом утворення нового підрозділу. За результатом створення нового підрозділу 03 вересня 2019 року до штатного розпису підприємства введена посада начальника сектора господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення та відповідно також виведена посада начальника сектору господарського забезпечення (м. Львів) відділу матеріально-технічного забезпечення.

По справі встановлено, що підприємством при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, не обговорювалося питання переважного права залишення на роботі.

Судом встановлено створення нового підрозділу та введення до штатного розпису підприємства станом 03 вересня 2019 року посади начальника сектора господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення, яка позивачу не була запропонована.

Також із штатного розпису станом на 02 липня 2019 року вбачається наявність відділу матеріально-технічного забезпечення, в якому є начальник відділу (м. Львів) та три сектори: матеріально-технічного забезпечення (посади у тому числі: менеджер з постачання (м. Львів) і (м. Вінниця); сектор господарського забезпечення (м. Львів) (посада - начальник сектору); сектор господарського забезпечення (м. Вінниця) (начальник сектору) (том 1 а. с. 135-141).

Із штатного розпису станом на 03 вересня 2019 року вбачається наявність відділу матеріально-технічного забезпечення, в якому є два сектори: матеріально-технічного забезпечення (посади у тому числі: два менеджери з постачання (м. Львів) і (м. Вінниця) п`ять комірників (м. Львів) і (м. Вінниця); сектор господарського забезпечення (м. Львів) (посада - начальник сектору, фахівець - кількість штатних одиниць 1,25 без зазначення міста знаходження, шість посад прибиральників, дві посади оператора котельні, посада електрика) (том 2 а. с. 15-21).

Із наявної в матеріалах справи трудової книжки ОСОБА_2 , 1954 року народження, виданої 01 квітня 1993 року та вкладиша до цієї трудової книжки, вбачається: порядковий номер запису 30 - наказом № 383-з від 28 серпня 2015 року він переведений на посаду начальника сектора господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення; порядковий номер запису 31 - наказом № 31-з від 29 грудня 2018 року він переведений на посаду начальника сектора господарського забезпечення (м. Львів) відділу матеріально-технічного забезпечення; порядковий номер запису 32 - наказом № 29-з від 02 вересня 2019 року переведений на посаду начальника сектора господарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення (том 4 а. с. 215-229).

По справі встановлено, що 12 серпня 2019 року директор ПП «Автотранском» звернувся до Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» із поданням про надання згоди на звільнення з роботи із 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 - начальника сектора господарського забезпечення (м. Вінниця) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском», у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

Згідно вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина 1).

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником (частина 2).

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності (частина 3).

Всеукраїнська професійна спілка «Співдружність» 12 серпня 2019 року надіслала на адресу ОСОБА_1 листа, яким повідомила про розгляд 21 серпня 2019 року подання директора ПП «Автотранском» щодо розірвання трудового договору у зв`язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з чим просить прибути його на розгляд подання або надіслати письмову заяву про розгляд подання без його участі (том 1 а. с. 170-171, том 4 а. с. 51).

Даний лист позивачем не отриманий по зазначеній поштою причині: «За закінченням встановленого строку зберігання» (том 4 а. с. 51-55).

Не дивлячись на те, що засідання профспілки призначено на 21 серпня 2019 року, уже 20 серпня 2019 року Всеукраїнська професійна спілка «Співдружність» повторно надіслала на адресу ОСОБА_1 листа, яким повідомила про те, що у разі неможливості з`явитися на засідання Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» 21 серпня 2019 року, він може прибути на наступне засідання, яке відбудеться 23 серпня 2019 року об 11:00 год; профспілка просить прибути на розгляд подання або надіслати письмову заяву про розгляд подання без його участі (том 4 а. с. 56).

22 серпня 2019 року ОСОБА_1 надіслав на адресу ВПС «Співдружність» листа, у якому вказав, що його про засідання 21 серпня 2019 року було повідомлено лише ввечері 21 серпня 2019 року, а наступне планується на 23 серпня 2019 року, його присутність є неможливою, так як він проживає і працює у м. Вінниці, а засідання планується провести у м. Львові, тому він просить перенести засідання на 28, 29, 30 серпня 2019 року і надати для ознайомлення подання директора підприємства (том 1 а. с. 91).

Отже, подання до профспілкового органу подано 12 серпня 2019 року, а згідно вимог ч. 2 ст. 43 КЗпП України воно має бути розглянуте у п`ятнадцятиденний строк, який спливає 27 серпня 2019 року.

Профспілковий орган, врахувавши такі обставини мав можливість перенести розгляд подання на більш пізній строк, зваживши на те, що останній - п`ятнадцятий день припадав на 27 серпня 2019 року - вівторок, робочий день, що є в межах п`ятнадцятиденний строку, з тим, щоб надати можливість працівнику бути присутнім на засіданні, про що він особисто просив у своєму листі і таке право йому надано статтею 43 КЗпП України.

Таким чином порушення вимог статті 43 КЗпП України в частині не дотримання строків попередження працівника про засідання профспілкового органу, який розглядатиме подання про надання згоди на звільнення працівника з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України), є достатньою підставою для поновлення працівника на роботі.

Зважаючи на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем не було належним чином запропоновано працівнику обрати іншу роботу на підприємстві за його професією та/чи кваліфікацією серед наявних вакансій на підприємстві, а також не отримано від працівника категоричної відмови від запропонованих йому посад, а відповіді працівника на листах-пропозиціях щодо переведення його на іншу роботу про відсутність в них інформації про істотні умови праці, залишилися без реагування роботодавця, та не можуть бути належними доказом того, що працівник заявляв про категоричну відмову від запропонованих посад; підприємством при вивільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, не обговорювалося питання переважного права залишення на роботі; порушений строк попередження працівника про засідання первинної профспілкової організації, а тому відповідачем було порушено порядок вивільнення працівника, передбачений ст. 49-2 КЗпП України, у зв`язку із чим наявні правові підстави для визнання незаконним наказу ПП «Автотранском» про звільнення позивача із займаної посади за № 161-у від 02 вересня 2019 року та поновлення його на роботі.

За викладених обставин судове рішення у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч. 1). При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в абзацах 3-4 пункту 32 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Наявності вини позивача у розгляді даного спору більше одного року не встановлено.

Таким чином є законні підстави для винесення рішення про виплату позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з абзацом третім пункту 2 цього Порядку середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

ОСОБА_1 звільнено із займаної посади наказом по ПП «Автотранском» № 161-у від 02 вересня 2019 року.

Згідно довідки ПП «Автотранском» № 80 від 14 квітня 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 становила: липень 2019 року - 17 462,22 грн., серпень 2019 року - 17 462,22 грн.; середньоденна заробітна плата становить: 793,74 грн. (том 4 а. с. 107).

Період з 03 вересня 2019 року по день ухвалення судового рішення - 13 жовтня 2021 року має 531 робочий день.

Середній заробіток за час затримки складатиме: 421 475,94 грн. (середньоденна заробітна плата - 793,74 помножена на 531 робочий день).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1).

Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи слідує, що у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції позивач поніс судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1362,00 грн., які у зв`язку із задоволенням його апеляційної скарги підлягають до стягнення на його користь із відповідача.

Згідно вимог статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автотранском» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнити.

Визнати наказ Приватного підприємства «Автотранском» № 161-у від 02 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) у зв`язку із скороченням штату відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України незаконним та скасувати його.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення (м. Вінниця) із 02 вересня 2019 року.

Стягнути з Приватного підприємства «Автотранском» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2019 року по 13 жовтня 2021 року у розмірі 421 475,94 грн. та 1362,00 грн. в рахунок повернення судового збору.

Стягнути з Приватного підприємства «Автотранском» в дохід держави 4983,16 грн. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2021 року