Провадження № 22-ц/4808/525/21
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Максюти І.О., Томин О.О.

з участю секретаря Єлісевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 22 лютого 2021 року вскладі судді ГриньківД.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів, на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходів), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини ОСОБА_5 , а після досягнення повноліття ОСОБА_6 , стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до її повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивачка вказала, що відповідач на підставі його особистої заяви за місцем роботи сплачує аліменти на утримання дітей, проте вона бажає визначити розмір аліментів судовим рішенням, оскільки відповідач має безумовне право відізвати свою заяву.

Рішенням Тисменицького районного суду від 22 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 17.12.2020 року, до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення суми аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, просить змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що рішенням суду порушено охоронювані законом права та інтереси малолітніх дітей на належне матеріальне утримання, оскільки необґрунтовано зменшено розмір аліментів, що підлягає стягненню.

Вказує, що суд першої інстанції при визначені розміру аліментів не врахував, що аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, які вона просила стягнути є передбачений чинним законодавством мінімум. Даний вид стягнення є мінімальним, та безспірно стягується судом у наказному провадженні.

Крім того, батько дітей є матеріально забезпеченим, оскільки має стабільний високий дохід, на праві приватної власності йому належить нерухоме майно квартира, садовий (дачний) будинок та земельна ділянка, має готівкові грошові кошти в іноземній валюті, щороку купує нові транспортні засоби, їздить за кордон на відпочинок, на утриманні непрацездатних батьків не має. Даний факт підтверджується долученими до матеріалів справи щорічними деклараціями та повідомленнями про суттєві зміни майнового стану.

Зазначила, що законодавством не заборонено звертатись до суду із заявою про стягнення аліментів на кожну дитину окремо, при цьому граничний розмір стягнень не повинен перевищувати 70 відсотків, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку не перевищить передбачений законом розмір відрахувань із заробітної плати та забезпечить гідний, належний та достатній рівень життя дітям.

Вказує, що одним із обовязків батьків є також забезпечення проживання дітей в належних житлових умовах. Оскільки доньки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є внутрішньо переміщеними особами, як їх мати, батько не піклувався де живуть його діти, не здійснив реєстрацію місця проживання дітей за своїм місцем проживання, незважаючи на наявність у нього в приватній власності квартири та будинку.

Зазначила, що аліменти та її заробітна плата є джерелом доходів для забезпечення достатніх умов життя дітей для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Апелянт вказує, що змушена була достроково вийти на роботу, у той час коли молодшій дитині виповнився один рік і дитина перебуває на грудному вигодовуванні, оскільки дітям необхідні достатні і стабільні умови життя.

Суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір аліментів, які підлягали стягненню, оскільки належними та допустимими доказами доведено здатність відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі і сплата аліментів у заявленому розмірі не призведе до зміни матеріального становища платника аліментів та членів його родини.

25 березня 2021 року апелянт ОСОБА_1 надіслала на адресу суду доповнення до апеляційної скарги.

Зазначила, що відповідач з січня 2021 року припинив сплачувати в добровільному порядку аліменти на утримання дітей, перестав цікавитись їхнім життям, спілкуватись з ними, жодної допомоги в придбанні продуктів харчування, одягу, підгузків та інших речей не надавав.

На даний час вона є годуючою матірю, проте через певні обставини змушена вийти на роботу, оскільки самостійно утримує дітей.

ОСОБА_2 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив того, що утримання дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, враховував рекомендований розмір, визначений законодавством, розмір заробітної плати позивача та відповідача, наявність на утриманні відповідача ще однієї дитини, а тому для забезпечення гармонійного розвитку дітей достатнім буде стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 07.03.2018 і НОМЕР_2 від 22.10.2019 (а.с.6, 7).

Відповідно до довідок від 16.03.2018 та від 23.10.2019 Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взяті на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично проживають разом із матір`ю (а.с.9,10).

ОСОБА_1 , предявляючи у грудні 2020 року позов про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей по 1/3 частині щомісячно, посилалася на те, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на підставі його особистої заяви за місцем роботи, однак вона бажає визначити розмір аліментів саме судовим рішенням, бо відповідач має безумовне право відкликати свою заяву.

У заяві від 11.02.2021 року, надісланій на адресу Тисменицького районного суду, ОСОБА_1 зазначила, що у січні 2021 року аліменти на утримання дітей не отримала, так як відповідач відкликав заяву про стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст.ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до положень ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ч.1,2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд, згідно ст. 182 СК України, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно зазначив, що утримання дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, та враховуючи визначений законодавством рекомендований розмір аліментів на утримання дитини; вік дітей; розмір заробітної плати позивача та відповідача які є суддями Івано-Франківського міського суду та мають стабільний високий рівень матеріального доходу; наявність на утриманні відповідача ще однієї дитини, дійшов обгрунтованого висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку дітей достатнім буде стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача.

При цьому, колегія суддів зауважує, що саме в розмірі 1/4 частки від суддівської винагороди, за заявою ОСОБА_2 від 06.02.2020 року здійснювалися відрахування на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , протягом 2020 року, заперечень щодо такого розміру відрахувань на утримання дітей з боку ОСОБА_1 не надходило.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішенням суду порушено охоронювані законом права та інтереси малолітніх дітей на належне матеріальне утримання, необґрунтовано зменшено розмір аліментів, що підлягає стягненню, так як даний вид стягнення є мінімальним та безспірно стягується судом у наказному провадженні є необгрунтованими.

Так, встановлення розміру аліментів у відповідній частці залежно від кількості дітей та обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною п`ятою статті 183 СК України, визначено для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження.

Позивач предявила позов про стягнення аліментів у позовному провадженні.

Положеннями ч.1,2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, оцінюючи зібрані докази по справі у їх сукупності, врахував обставини, які мають значення при визначенні розміру аліментів та дійшов висновку про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частки від доходів відповідача, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Апелянтом не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про те, що визначений судом розмір аліментів на утримання дітей не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його обгрунтованості не спростовують, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 22 лютого 2021 року - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.О. Максюта

О.О. Томин