Провадження 2/193/273/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 вересня 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

при секретарі судового засідання Хомич Н.О.

за участі: позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, про визначення способу участі батька у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій позивача та відповідача за первісним та зустрічним позовами.

10.03.2021 позивач ОСОБА_1 , яка на час розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням шлюбу (а.с. 101), звернулася до Софіївського районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 за яким просила суд позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2017 року у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився їхній син ОСОБА_3 .

Проте шлюб виявився не вдалим і за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 був розірваний.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 матеріальну допомогу на утримання дитини практично з самого її народження не надає, хоча є фізично здоровою людиною, працездатний, тобто може надавати допомогу на утримання дитини, через що за її позовом згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2020 з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання згаданого сина у твердій грошовій сумі, у розмірі 1400,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 14.11.2018.

Проте відповідач дане рішення суду не виконує взагалі, через це, станом на 28.10.2020 має заборгованість зі сплати аліментів на дитину в сумі 32 857,87 грн.

Вказує, що повне матеріальне утримання дитини, а також її виховання, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток здійснюється нею особисто.

Відповідач ОСОБА_3 в свою чергу фактично умисно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання їхньої спільної дитини і не приймає жодної участі у вихованні дитини, взагалі не цікавиться її станом здоров`я, умовами проживання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, маючи при цьому реальну можливість для виконання своїх батьківських обов`язків.

Наголосила, що відповідач не працює, офіційного доходу не отримує, більш того вживає наркотичні засоби. Крім того, за зберігання наркотичних засобів та вчинення крадіжок притягувався також до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Таким чином, зазначені обставини змусили її звернутися до суду з вказаним позовом.

28 квітня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Ковалик М.Ф., подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , за яким просила визначити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та піклуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом надання можливості йому бачитися з дитиною кожної І та III суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері та сумісно відпочивати та оздоровлюватися з дитиною влітку тривалістю десять днів за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_1 .

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що ОСОБА_1 навмисно створює такі умови, щоб позбавити ОСОБА_3 батьківських прав, але останній категорично проти цього. Наявний висновок органу опіки та піклування не може бути належною обставиною доцільності позбавлення батьківських прав. ОСОБА_3 звернувся до виконавчого комітету Софіївської селищної ради з заявою щодо визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини, але 16 жовтня 2020 року отримав рішення №152 про відмову у задоволенні заяви та рекомендації звернутись для вирішення спірних питань у вихованні дитини до суду (а.с. 52-54).

Крім того, під час судового розгляду справи, ОСОБА_3 не заперечуючи проти існування заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини все ж вказав, що він намагався погасити дану заборгованість за рахунок продажу належного йому житлового будинку, що розташований у м. Жовті Води Дніпропетровської області, однак через наявну заборгованість державним виконавцем було накладено на нього арешт. Він намагався домовитися з ОСОБА_1 з тим щоб за клопотанням останньої державний виконавець зняв арешт з будинку, але остання категорично відмовилася від цієї пропозиції. Вказав, що іншої можливості погасити борг він не мав, оскільки не має стабільної роботи. Наголосив, що він бажає бачитися та виховувати свого сина, але останнім часом ОСОБА_1 не дає йому бачитися з сином. Нинішній чоловік ОСОБА_1 при зустрічі йому пригрозив до них взагалі не приходити.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , яка одночасно є відповідачем за зустрічним позовом, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити їх, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому додатково зазначила, що за час подружнього життя з ОСОБА_3 вони проживали у скруті, оскільки останній ніде не хотів працювати. Тоді чималу матеріальну допомогу на утримання дитини надавала її мати ОСОБА_8 , що відповідач з часу їхнього спільного проживання у квартирі, яка належала її матері ОСОБА_8 вчиняв чимало крадіжок різних речей з квартири. Коли вона віддавала йому банківську карту для придбання ліків чи продуктів харчування, то ОСОБА_3 з неї гроші знімав та на кілька днів пропадав, що змушувало її щоразу блокувати картку. За даними фактами крадіжок вона жодного разу до поліції не зверталася. Прямо у квартирі, де знаходився їхній спільний малолітній син, відповідач вживав наркотичні засоби, вводячи їх собі шприцом. З часом він все рідше став з`являтися додому, проте незважаючи на його такі витівки, вона постійно його пробачала та пускала його в квартиру для спільного проживання, просила його лікуватися від наркозалежності. Однак коли крадіжки стали вчинятися ОСОБА_3 з квартири частіше і останній став приходити до дому лише поночі в неадекватному стані, імовірно після вживання наркотиків, терпець їй увірвався і вона вигнала його з квартири і заборонила йому приходити до дитини.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, надала свій відзив на позов (а.с. 69-71), вважає, що відповідач взагалі неспроможний виховувати, доглядати та утримувати їх спільну дитину в силу свого аморального способу життя. При цьому наголосила, що вона бажає, щоб сина ОСОБА_3 усиновив її теперішній чоловік, який згоден на це, оскільки вважає своїм сином, і на відміну від ОСОБА_3 справді належним чином піклується про нього. Враховуючи ці обставини, а також доводи зазначені нею у відзиві на зустрічний позов у задоволенні останнього просила відмовити.

Відповідач за первісним позовом, який одночасно є позивачем за зустрічним позовом, та його представник - адвокат Ковалик М.Ф, у судове засідання не з`явились, надали заяву та просять відмовити у задоволенні позовної заяви. Зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області Розбицька С.В. в судовому засіданні підтримала висновки органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 та висновок щодо неможливості визначення способу відповідачу у вихованні цієї дитини. Крім того пояснила, що не вбачає жодних підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Процесуальні дії у справі.

16 березня 2021 року ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с. 29).

07 травня 2021 року ухвалою суду зустрічну позовну об`єднано в одне провадження з первісним позовом та зобов`язано орган опіки та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області надати актуальний висновк щодо наявної можливості визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.63).

27 травня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у судове засідання (а.с. 84,85).

Крім того, під час судового розгляду справи були допитані свідки з боку позивачки ОСОБА_1 .

Зокрема, свідок ОСОБА_10 показав, що став проживати зі своєю майбутньою дружиною ОСОБА_1 з жовтня 2019 року. За час спільного з нею проживання до цього часу відповідач ОСОБА_3 приходив навідати дитину лише одного разу, при цьому був у стані алкогольного сп`яніння. Охарактеризував його негативно, як особу, яка вживає наркотичні засоби та зловживає алкогольними напоями. Зі слів позивачки ОСОБА_3 викрадав речі з квартири, притягувався до кримінальної відповідальності.

Свідок ОСОБА_11 , пояснила, що вона знає сім`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_3 увагу дитині не приділяв. Зі слів позивачки викрадав речі з квартири. Особисто бачила як 4 рази він приходив до позивачки до дому навідати сина. Коли він приходив уночі, то вона його у приміщення квартири не пускала.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею позивачки і проживає разом з нею у квартирі по АДРЕСА_1 . У даній квартирі ОСОБА_3 прожив близько одного року, а потім став вештатися і приходити лише ночувати. З дитиною ОСОБА_3 ніколи не грався. Через вчинення ним крадіжок цінного майна з квартири ОСОБА_14 його вигнала. Бачила ОСОБА_3 рік тому, коли він приходив до квартири позивачки уночі.

Свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю позивачки, пояснила, що за увесь час перебування її дочки ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_3 дочка, а згодом і її онук ОСОБА_3 перебували на її утриманні. Зять працювати ніде не хотів. Певний час подружжя ОСОБА_1 проживали у будинку в м. Жовті Води, але там були жахливі умови для проживання, тому вона дозволила своїй дочці та зятю проживати у належній їй квартирі АДРЕСА_2 , поки в той час коли вона ( ОСОБА_8 ) працювала закордоном. Але відповідач з часом став вчиняти крадіжки побутової техніки, телефонів, банківських карток та інших цінностей з квартири. Часто пропадав на декілька днів, навіть місяців, і згодом знову повертався. Вказала, що ОСОБА_3 вживає наркотичні засоби, навіть на свято хрещення свого він прийшов у неадекватному стані, очевидно в стані наркотичного сп`яніння. На утримання дитини жодних коштів не надає. ОСОБА_3 приходив під приводом до дитини, а коли всі відволікалися чи спали викрадав з квартири речі. Але після того як ОСОБА_3 вчинив крадіжку телевізора з квартири дочка його вигнала.

Водночас допитані під час судового розгляду справи свідки з боку відповідача ОСОБА_3 пояснили таке.

Насамперед свідок ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_3 якось одного дня попросив передати через нього подарунок для його сина, це була коробка з іграшковою залізною дорогою. Для цього він приїхав до школи у с. Вишневе Софіївського району, де працювала вчителем його колишня дружина ОСОБА_1 , але її у школі не було тому цей подарунок він передав її колегам для того що б вони віддали саме їй.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що його товариш ОСОБА_3 йому постійно скаржився про те, що його дружина ОСОБА_1 не надає можливості спілкуватися з сином. Він хотів допомогти ОСОБА_3 з продажем його будинку, що розташований у м. Жовті Води, але він був арештований в рамках виконавчого провадження у зв`язку з заборгованістю по аліментах ОСОБА_3 перед його дружиною ОСОБА_1 . Тому для того щоб переконати позивачку у необхідності зняття арешту на цей будинок та погасити заборгованість по аліментах за рахунок виручених коштів з продажу цього будинку він разом з ОСОБА_3 у грудні 2019 року приїхали до квартири за місцем проживання позивачки. Але їх до квартири ніхто не пускав і коли вони вже виходили з під`їзду будинку їх наздогнав якийсь хлопець, який став погрожувати їм, кричати щоб більше вони до квартири ОСОБА_1 не приходили. Після цього він намагався зустрітися з нею за місцем її роботи у с. Вишневе, але вона, коли бачила його ( ОСОБА_16 ), уникала цих зустрічей, відмовлялась говорити про продаж будинку ОСОБА_3 , посилаючись на зайнятість на роботі.

Фактичні обставини встановлені судом.

Вислухавши пояснення позивача за первісним позовом, яка одночасно є відповідачем за зустрічним позовом, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року (а.с. 22-24).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10 січня 2018 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_1 (мати) (а.с. 11).

29 березня 2019 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 грн. (одна тисяча чотириста грн. 00 коп.) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та допустити рішення до негайного виконання в межах сум платежів за один місяць, до досягнення повноліття дитини, починаючи з 14 листопада 2018 року (а.с. 17-21).

Також, судом встановлено, що у ОСОБА_3 утворилася заборгованість по аліментам, яка станом на 28.10.2020 складала 32857,87 грн, про що зазначено у відповідному розрахунку Софіївського РВДВС. (а.с. 12,13).

Відповідно довідки Криворізького міськрайонного центру зайнятості від 27 травня 2021 року за №175 ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітний в Криворізькому МЦРЗ з 26 травня 2021 року (а.с. 81).

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок.

Як слідує з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , затвердженого рішенням виконавчого комітету селищної ради від 11.09.2020 №139 зазначено, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, доходів не має. Проживає у житловому будинку, що належить його бабусі за адресою: АДРЕСА_3 , що зазначено у характеристиці від депутата Софіївської селищної ради. За словами ОСОБА_3 , має велике бажання спілкуватися з сином, але його відсутність пояснює вимогою матері дитини - не приходити та не турбувати дитину, у зв`язку з його ненадійністю і наявністю згубних звичок. ОСОБА_3 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 . Крім цього зазначено, оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, керуючись першою частиною пункту 2 статті 164 Сімейного кодексу України, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», з метою захисту прав та інтересів дитини, враховуючи вищевикладене, вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у відношенні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ухилення від виконання своїх прямих батьківських обов`язків (а.с. 15, 16).

Крім того, згідно висновку даного органу опіки та піклування від 21.05.2021, визначити спосіб участі батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вихованні свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не можливо, оскільки на цьому категорично заперечує матір дитини і не допускає будь-якого спілкування батька з сином, а також наявні вікові особливості дитини, невиконання батьком обов`язків щодо піклування про дитину, її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. ОСОБА_3 просить визначити спосіб участі вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , акцентуючи на своїх правах яка батька, при цьому сам не виконує своїх обов`язків батьківських обов`язків. У ОСОБА_3 відсутні спроби змінити ситуацію на краще, зокрема влаштуватися на роботу чи то зареєструватися в центрі зайнятості, як особа, що шукає роботу, поспілкуватися з ОСОБА_1 щодо надання допомоги, побачення з сином, повернення боргу по аліментам.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час розв`язання первісного позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Самі матеріали справи не містять негативні характеристики ОСОБА_3 .. Крім того, сам ОСОБА_3 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав у зустрічній позовній заяві, що він має бажання спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, проте позивач не дає йому можливості спілкуватися з дитиною.

Суд критично відноситься до показань свідків з боку позивачки з приводу вчинення крадіжок ОСОБА_3 будь-якого майна за їхнім місцем проживання, позаяк вони ці відомості отримали зі слів позивачки ОСОБА_1 , яка в свою чергу до правоохоронних органів за будь-яким з фактів цих крадіжок не зверталася.

Водночас, при судовому розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не був зразковим батьком. Як визнав останній, він справді певний час не працював, раніше вживав наркотичні засоби, має заборгованість зі сплати аліментів, проте в ході розгляду справи відповідач виражав стійке та впевнене прагнення змінити своє ставлення до дитини. Так, на протязі розгляду даної справи судом ОСОБА_3 став на облік до центру зайнятості у пошуках роботи, і, як підтвердила представник органу опіки і піклування у судовому засіданні, останній наразі неофіційно працює на будівництві. Крім того, суд відзначає попередні спроби відповідача погасити заборгованість по аліментах за рахунок належного йому будинку, однак позивачка ОСОБА_1 за наявної винятково її можливості не сприяла цьому. Вона ж відмовилася від отримання подарунку для сина, який адресував через свідка ОСОБА_15 його батько ОСОБА_3 . Зокрема, як повідомила по цьому випадку позивачка їй справді передали відповідний подарунок, однак вона знаючи, що цей подарунок саме від ОСОБА_3 , тому відмовилася його прийняти та передала цю іграшку для користування учнями школи.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування від 11 вересня 2021 року, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та не враховує всіх обставин взаємовідносин, що склалися між сторонами. Так, у цьому висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не вбачається, що службою у справах дітей вживались необхідні дії і заходи для сприяння налагодженню відносин дитини з батьком.

Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), а тому висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, який є надто суворим з огляду на встановлені судом обставини, через що суд його до уваги не приймає.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачем ОСОБА_3 проти позову про позбавлення його батьківських прав, а також зазначені вище підстави свідчить про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення, крім того, сам батько був присутній майже на кожному судовому засіданні та щоразу категорично заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно свого малолітнього сина, тому суд дійшов висновку про те, що первісний позов ОСОБА_1 про позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час розв`язання зустрічного позову.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини, суд зазначає таке.

Так, у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголосив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Відповідно до положень статей 141, 142 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Аналогічні положення містяться у ст. 11 закону «Про охорону дитинства».

Якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами ( ч.ч.1,2 ст. 159 СК).

Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Оцінивши наявні в справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з чим загострились взаємовідносини між сторонами. Така ситуація не дає можливості в інший спосіб вирішити питання про визначення порядку та способів спілкування з дитиною, який мав би влаштувати кожну із сторін та врахувати при цьому інтереси малолітньої дитини.

Наявність даного спору, який розглядається в судовому порядку за зустрічним позовом батька, є прямим свідченням того, що батько дитини має намір приймати участь у вихованні сина.

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дітей, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статтей 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України "Про охорону дитинства" та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідного сина, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У відповідності до ч.4-6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Відповідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області щодо способу участі батька у вихованні малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету селищної ради від 21.05.2021 №48, зазначено, що виконавчий комітет селищної ради, як орган опіки та піклування дійшов висновку, що визначити спосіб участі батька, ОСОБА_3 у вихованні свого малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не можливо, приймаючи до уваги категоричне заперечення матері дитини щодо будь-якого спілкування батька з сином (а.с. 77-79).

При встановленні способу спілкування ОСОБА_3 , суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей та доцільність прийняття батьком участі у вихованні сина, зважає на вік та потрібність у дитини бачити батька та бути поруч з обома батьками, у зв`язку з чим вважає за необхідне визначити систематичну участь позивача у вихованні і спілкуванні з дитиною.

Таким чином, зустрічна позовна заява ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню та суд вважає можливим визначити способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його вихованні шляхом здійснення двох побачень на місяць у присутності матері, зокрема кожної першої та третьої суботи місяця в період з 10:00 год. до 13:00 год., а також шляхом проведення одного періоду влітку для спільного відпочинку та оздоровлення дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю, за умови добровільної згоди на це дитини, враховуючи стан її здоров`я, протягом визначеної за домовленістю з матір`ю кількості календарних днів.

Суд вважає, що саме у такому вигляді спосіб участі батька на даному етапі відносин між батьком дитини і його сином є доцільним, оскільки саме його участь у вихованні дитини дуже важлива для її повноцінного і гармонійного розвитку.

Також, суд звертає увагу сторін, що дане рішення не є перешкодою для них в подальшому спільно домовитись і визначити участь у вихованні дитини в інший спосіб, враховуючи її вік, дорослішання, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це, оскільки рішення суду не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів і годин побачень позивача з дитиною.

З огляду на вищевикладене суд дійшов до висновку про наявність підстав щодо задоволення зустрічного позову частково.

Розподіл судових витрат.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , сплачений останнім судовий збір в розмірі 908,00 грн. (а.с. 51).

Керуючись ст. ст. 19, 141, 150-153, 155, 157-159, 164 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, про визначення способу участі батька у вихованні дитини, задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його вихованні шляхом здійснення двох побачень на місяць у присутності матері, зокрема кожної першої та третьої суботи місяця в період з 10:00 год. до 13:00 год., а також шляхом проведення одного періоду влітку для спільного відпочинку та оздоровлення дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю, за умови добровільної згоди на це дитини, враховуючи стан її здоров`я, протягом визначеної за домовленістю з матір`ю кількості календарних днів.

В задоволенні інших вимог зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір, у розмірі 908 грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, однак до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, така скарга у цей строк може також подаватися до даного апеляційного суду і через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідент. номер: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідент. номер: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Третя особа: орган опіки та піклування Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, , місце розташування: вул. Шкільна, 19, смт. Софіївка, Криворізького району, Дніпропетровської області, 53100.

Повний текст рішення суду виготовлено 27.09.2021.

Суддя О.В. Томинець