Справа № 297/482/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В.

з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 297/482/20 (Головуючий: Фейір О.О.)

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернувся в Берегівський районний суд із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача: Берегівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на автомобіль марки «Volksvagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер « НОМЕР_2 » та зняття з нього арешту.

Позовні вимоги мотивовано тим, що що 02 січня 2019 року ОСОБА_5 придбав в Угорщині від громадянки Угорщини ОСОБА_4 на підставі договору передачі права власності від 02 січня 2019 року належний останній на праві приватної власності транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_2 ».

Вищезазначений транспортний засіб належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10 січня 2019 року № НОМЕР_3 , виданого Міністерством внутрішніх справ Угорщини.

15 січня 2019 року під час перетину позивачем державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України з Угорщиною «Лужанка», працівники Берегівського РВ ДВС вилучили в нього спірний автомобіль. Як з`ясувалося, на виконанні у Берегівському РВ ДВС перебуває виконавче провадження № 57611378 з примусового виконання заочного рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року по цивільній справі № 297/1615/16-ц, яким визнано спільною сумісною власністю автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_4 », та виділено ОСОБА_2 1/2 частину автомобіля із спільної сумісної власності, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 93 704,50 грн. за 1/2 частину автомобіля.

Постановою державного виконавця Берегівського РВ ДВС Ветрова О. М. про арешт майна боржника від 22 листопада 2018 року у виконавчому провадженні №57611378, накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_4 ». 21 грудня 2018 року спірний автомобіль було передано на відповідальне зберігання боржнику у виконавчому провадженні №57611378 ОСОБА_4 ..

Працівники Берегівського РВ ДВС незаконно вилучили в позивача спірний автомобіль, оскільки заочним рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року в цивільній справі № 297/1615/16-ц ОСОБА_2 не визнавався власником (співвласником) вищевказаного автомобіля, а такому тільки виділено 1/2 частину автомобіля із спільної сумісної власності, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 93 704,50 грн. за 1/2 частину автомобіля.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Берегівського районного суду від 10 грудня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_2 ».

Знято арешт з транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_2 », накладений на нього у виконавчому провадженні №57611378.

Стягнутио з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 1 357 грн. 20 коп. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 1 357 грн. 20 коп. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_2 в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій ставиться питання про скасування рішення як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як суд абсолютно неправильно оцінив фактичні обставини справи, та застосував положення законодавства і судову практику, що не підлягали застосуванню у даному випадку. Так, вказане судом у рішенні узагальнення судової практики Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», а також положення законодавства Закон України «№Про виконавче провадження» стосується випадків зняття арешту з майна у випадку, коли особа може звертатись до суду з позовом про зняття арешту з майна у випадках, коли вона була правомірним власником даного майна до накладення арешту, а не та, яка незаконно набула його у власність уже після накладення арешту, як це зробив ОСОБА_7 .

На виконання заочного рішення Берегівського районного суду від 29 листопада 2016 року видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Берегівського РВ ДВС, відкрито виконавче провадження ВП № 57611378. На виконання рішення суду, боржником ОСОБА_4 жодних дій не було вчинено по даний час, у зв`язку з чим, державним виконавцем в рамках виконавчого провадження накладено арешт на нерухоме майно боржника (07.11.2018) та вищевказаний автомобіль (21.12.2018). Всупереч накладеному на автомобіль арешту та взятим на себе зобов`язанням, ОСОБА_8 виїхала на даному автомобілі в Угорщину та уклала фіктивний договір щодо продажу транспортного засобу своєму родичу ОСОБА_7 . Крім того, накладений на автомобіль арешт взагалі унеможливлює будь-яке його відчуження, при цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 приховали дану обставину від Міністерства внутрішніх справ Угорщини, зазначивши у договорі неправдиву інформацію щодо відсутності обтяження автомобіля, адже даний автомобіль перебував і наразі перебуває під арештом.

Заслухавши представника ОСОБА_5 адвоката Пуканич Е.В., який який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Берегівського районного суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Адвокатом Мензака Ю.Ю. було подано додаткові пояснення, де зазначає, що суддя Фейір О.О. уже з етапу прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_5 не був безстороннім та незацікавленим арбітром, а був заінтересований розглянути справу в інтересах позивача, обґрунтовуючи тим, що заявлений у ході розгляду справи в суді першої інстанції відвід головуючого і дана заява прийнята до розгляду та розглянута з грубим порушенням процесуального законодавства. Разом з тим головуючому судді було відомо про те, що раніше подавався анологічний позов і тому відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України він повинен був відмовити у відкритті. Більше того, позовна заява подана до суду із порушенням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, оскільки до неї не долучено документа про сплату судового збору.

Встановлено, що 02 січня 2019 року ОСОБА_3 придбав в Угорщині від ОСОБА_4 на підставі договору передачі права власності від 02 січня 2019 року належний останній на праві приватної власності транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_2 », що стверджується копією договору передачі права власності від 02 січня 2019 року.

Спірний автомобіль належить позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10 січня 2019 року № НОМЕР_3 , виданого Міністерством внутрішніх справ Угорщини.

Заочним рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області 297/1615/16-ц від 29 листопада 2016 року визнано спільною сумісною власністю автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_4 » майном набутим подружжям за час шлюбу та виділено ОСОБА_2 1/2 автомобіля, стягнувши з ОСОБА_4 в користь останнього грошову компенсацію в сумі 93 704, 50 грн. за 1/2 частину автомобіля, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 57611378 з примусового виконання вищевказаного рішення.

Постановою державного виконавця Берегівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Ветрова О. М. про арешт майна боржника від 22 листопада 2018 року у виконавчому провадженні №57611378, накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_4 ».

21 грудня 2018 року спірний автомобіль було передано на відповідальне зберігання боржнику у виконавчому провадженні №57611378 ОСОБА_4 , що стверджується копією постанови про опис та арешта майна боржника від 21 грудня 2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Таким чином, стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правиламист. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

З огляду на те, що відповідно дост. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномустаттею 392 ЦК України.

Згідно зіст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

Частинами 1 та 2 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

З договору передачі права власності від 02 січня 2019 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10 січня 2019 року № НОМЕР_5 S вбачається що, автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_2 », позивач придбав у законний спосіб в Угорщині, а наявність заборгованості у попереднього власника спірного автомобіля не може бути підставою для позбавлення позивача права власності на нього або обмеження його прав володіння, користування та розпоряджання ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Такі роз`яснення викладено в абзаці 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_5 придбав спірний транспортний засіб у законний спосіб на підставі договору передачі права власності від 02 січня 2019 року, і такий належить йому на праві власності, а заочним рішенням Берегівського районного суду від 29 листопада 2016 року в цивільній справі №297/1615/16-ц з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 стягнуто грошову компенсацію у розмірі 93 704,50 грн. за 1/2 частину автомобіля, а не визнано його одноособовим власником автомобіля, а тому накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2006 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_2 » є незаконним.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Мензак Юлія Юлійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Берегівського районного суду від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді: