ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/9614/12
Провадження № 22-ц/4820/14/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Бондаря О.О. від 24 лютого 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Кам`янець- Подільський міський відділ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Другий відділ ДВС міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 , Староміський відділ Державної виконавчої служби м.Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання дій протиправними, зобов`язання передати майно скаржника стягувачам.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, вказував що державні виконавці відмовилися безпідставно виконувати рішення суддів про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відмовилися передати за його заявами належне йому майно цим стягувачам з метою погашення заборгованості по сплаті аліментів. В свою чергу безпідставно передали його майно не першочерговим стягувачам ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), а другорядним, не взявши до уваги той факт, це майно є спільною та приватною власністю першочергових стягувачів відповідно до договору відчуження. Тому просив визнати недійсними постанови та акти державних виконавців про передачу майна в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 та зобов`язати відповідачів передати за постановою та актом усе його майно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу по аліментах.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи Кам`янець-Подільський міський відділ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Другий відділ ДВС міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 , Староміський відділ Державної виконавчої служби м.Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про зобов`язання вчинення дій, визнання дій протиправними, зобов`язання передати майно скаржника стягувачам відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що відповідний суддя цього суду не мав права розглядати справу, так як він є його опонентом - за його заявами проти судді порушено кримінальне провадження. Також суд не допустив до участі в справі його представника та не призначив йому як засудженому безкоштовного адвоката. Судом порушені норми ЦПК України, ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» щодо першочерговості стягнення аліментів.

Відзиви на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В засідання апеляційного суду апелянт не з`явився представник Вінницької установи виконання покарань № 1, де відбуває покарання апелянт ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції повідомив про відмову апелянта від участі в судовому засіданні з посиланням на неотримання судової повістки у цій справі на вказану дату та годину.

Проте згідно з повідомленням начальника Вінницької установи виконання покарань № 1 (лист № 8/9199 від 31.08.2021 року), долученим актом від 31.08.2021 року ОСОБА_1 відмовився отримувати судову повістку про виклик до суду на 15 год. 06.10.2021 року у цій справі, а отже, є повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України.

Представник апелянта адвокат Гайдамака С.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на свою хворобу. Апеляційний суд розцінює заявлене клопотання як зловживання процесуальними правами, зважаючи на подачу нею такого клопотання вп`яте - попередні чотири рази представник апелянта просила про відкладення розгляду справи (посилаючись, зокрема, двічі на свою хворобу і не надавши в подальшому жодних документів на підтвердження цих обставин), у зв`язку з чим розгляд справи відкладався у період з квітня по жовтень 2021 року. Відтак заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Так, судом встановлено, що вироком Дунаєвецького районного суду від 30 грудня 2015 року (справа № 2208/8608/12), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 липня 2016 року, ОСОБА_1 засуджено за п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до довічного позбавлення волі. Цим же вироком вирішено питання про звернення стягнення на речові докази по справі для відшкодування задоволеного цивільного позову у відшкодування матеріальної шкоди на суму 34833,80 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000000 грн., а також конфісковано речові докази.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 07 травня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі - 300 грн. щомісячно, починаючи з 08 квітня 2015 року.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15 травня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , з якою він проживав однією сім`єю, аліменти на її утримання в розмірі 300 грн., щомісячно, до досягнення сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , з якою він проживав однією сім`єю, аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 400 грн., щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 20.10.2014 року і до досягнення повноліття дітей.

В порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця та актом про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 11.07.2017 року передано стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2208/8608/12 від 22.08.2016 року про стягнення моральної та матеріальної шкоди Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,5 кв.м, житловою площею 40,90 кв.м, що належить боржнику ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2002 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії та рішення державного виконавця щодо передачі майна боржника стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом відповідають закону, а підстави для зобов`язання передати майно скаржника іншим стягувачам відсутні.

Проте такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучення (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі нереалізації майна на третіх електронних тогах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на майно.(ч.ч. 6, 8-9 ст. 48 Закону).

Тобто, процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформляється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. (п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Оскільки дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист прав шляхом пред`явлення цими особами позову, у зв`язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз`яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні. (п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року).

Право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за стягувачкою ОСОБА_2 , тому подача скарги у порядку судового контролю за виконанням судових рішень не є ефективним способом захисту прав боржника.

Відтак дана справа не може розглядатися в порядку провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність спору про цивільне право.

З врахуванням наведеного вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-194цс18, а також у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року (справа № 756/13851/15-ц).

Водночас апеляційний суд констатує, що апелянт ОСОБА_1 оскаржував ті ж рішення та дії державного виконавця шляхом пред`явлення позову - рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05 березня 2020 року у справі № 686/9632/19 за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання недійсними постанови та акта державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу, визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання до вчинення дій, скасоване постановою Хмельницького апеляційного суду від 01.12.2020 року, у позові відмовлено.

З врахуванням наведеного оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нове судове рішення про залишення скарги без розгляду.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, відсутність у справі даних про наявність коштів у апелянта, засудженого довічно, слід звільнити його від сплати відстроченого судового збору, а судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи Кам`янець- Подільський міський відділ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Другий відділ ДВС міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 , Староміський відділ Державної виконавчої служби м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання дій протиправними, зобов`язання передати майно скаржника стягувачам залишити без розгляду.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 жовтня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко