Провадження № 2-о/522/384/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Середи А.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2021 ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 . Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що її колишній цивільний чоловік ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сімейні відносини з яким фактично припинені 28.12.2019, маючи вільний доступ до житла за адресою: АДРЕСА_1 у якому проживає вона та їх син ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) систематично приходить та вчиняє домашнє насильство відносно неї та їх спільної дитини. 20.02.2019 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 (справа № 522/1892/19). 20.08.2021 також було складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 вимог ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розгляд справи № 522/17670/21 буде здійснюватися Приморським районним судом м. Одеси 01.11.2021.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила суд винести обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк три місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

30.09.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

01.10.2021 до суду від представника заінтересованої особи надійшла заява про відкладення розгляду справи.

08.10.2021 ОСОБА_2 в судовому засіданні подав заперечення на заяву про видачу обмежувального припису, у якій просив суд відмовити у задоволенні заяви. До заяви додано копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2020 у справі № 522/10217/20, якою закрито адміністративне провадження у справі стосовно ОСОБА_2 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а також відеодиски, копію паспорта громадянина Великої Британії, роздруківки спілкування заявника в месенджері та об`яв про відчуження майна ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свої вимоги та просила суд задовольнити її заяву, а ОСОБА_2 та його представник відмовити у задоволенні заяви.

Розглянувши матеріали заяви, вислухавши доводи та заперечення сторін та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вказаною статтею також визначено, що кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства, це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як подружжя, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 (свідоцтво про народження від 12.04.2011 Серія НОМЕР_1 , видане Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Однак, у зв`язку із постійними образами, погрозами, нецензурною лайкою та агресивною поведінкою в присутності сина на адресу заявника сімейні відносини між цивільним подружжям 28.12.2019 фактично припинились. ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом із їх спільною дитиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Заявник стверджує, що маючи вільний доступ до житла ОСОБА_2 систематично приходить та вчиняє домашнє насильство відносно неї та їх спільної дитини.

20.02.2019 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч. 1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 (справа № 522/1892/19, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2019).

Окрім цього, заявник та її син неодноразово зверталися до правоохоронних органів з метою фіксувань фактів крадіжок ОСОБА_2 їх особистих речей, що підтверджується копією заяви-повідомлення до Шевченківського районного відділу поліції від 26.04.2020, копіями витягів з єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.06.2020 та від 09.07.2021, протоколом про адміністративне правопорушення від 16.06.2020 серія АПР18 № 649232 та копією відповіді начальника Приморського відділу поліції в м. Одеса від 20.08.2020 на адвокатський запит.

В зв`язку з чим, заявник була змушена звернутися до психолога з метою надання допомоги своєму сину. Так, центром соціальних служб, а саме провідним психологом ЦСС ОМР ОСОБА_5 було надано кваліфіковану психологічну допомогу дитині, що підтверджується копією повідомлення на звернення ЦСС ОМР від 14.07.2020.

Останнім епізодом, який змусив заявника звернутися до суду із даною заявою, став факт зміни кривдником замків вхідних дверей до оселі за вище вказаною адресою, у якій вона та їх син офіційно зареєстровані та постійно проживають, що підтверджується копією заяви до поліції від 13.08.2021, копією талону-повідомлення Єдиного обліку від 13.08.2021 № 19912 та копією відповіді начальника ВП № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 30.08.2021. За цим фактом відносно ОСОБА_2 20.08.2021 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КупАП та направлено справу до Приморського районного суду м. Одеси.

Надавши належну оцінку поданим у справі доказам на підставі встановлених судом фактичних обставин, суд вважає, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , тому з метою застосування превентивного засобу методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає, що заява обґрунтована та до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти ; особи, які мають спільну дитину (дітей).

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами свідчать про обґрунтованість вимог заявниці, що є підставою для вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом.

З огляду на встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами та поясненнями заявниці щодо наявності психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_2 , що виражається в постійних погрозах, застосуванні фізичної сили відносно неї, у зв`язку з чим вона також зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій її колишнього цивільного чоловіка. Отже, ОСОБА_1 як особа, яка постраждала від такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Водночас судом враховано, що ОСОБА_1 не має власного житла у м. Одесі.

При цьому суд критично оцінює надані ОСОБА_2 відео, копію паспорта громадянина Великої Британії, роздруківки спілкування заявника в месенджері в якості доказів передачі ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 в оренду, оскільки нею було надано пояснення, що вона не передавала зазначену квартиру в оренду, а надала дозвіл зупинитися там іноземним громадянам на час коли вона буде відсутньою в м. Одесі, оскільки весь час до заміни ОСОБА_2 замків у квартирі вона там постійно проживала з сином. Зазначені доводи ОСОБА_1 ОСОБА_2 не спростовані.

Надані ОСОБА_2 копії об`яв ОСОБА_1 про відчуження нею належного йому майна, не спростовують викладених в заяві обставин щодо вчинення ним домашнього насильства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обмежувальний припис строком на 3 місяці буде достатнім для наданням ОСОБА_2 можливості виправитися, оскільки сторони мають спільну неповнолітню дитину і мають певні рівні права та обов`язки по відношенню до неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.ст. 293, 294, 350-1 350-6, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) строком на 3 місяці з наступними заходами тимчасового обмеження:

1) заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 );

2) заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик