Номер провадження: 22-ц/813/2746/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_4 14.06.2019 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з дитинства проживає у квартирі бабусі за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстрована сестра позивача разом з доньками, які вже 18 років постійно проживають в іншому місці.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення було задоволено, постановлено:

визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційні скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року, відповідно до якої просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував всі фактичні обставини справи, та, не дослідив і не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Вказують, що позивачем при зверненні до суду не доведено права на позов, оскільки позивач не є власником або наймачем спірного приміщення.

Докази подані позивачем (покази свідків та акти) не є належними та допустимими.

Відзиву на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 березня 2020 року було відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

09 березня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 березня 2020 року було відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Ухвалою від 09.03.2021 року цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннябуло призначено до розгляду.

У судовому засіданні пердставник апелянта ОСОБА_6 та представник відповідача ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , на підставі розпорядження №1152 Виконкому Приморської райради народних депутатів від 25.11.1995 року займала квартиру АДРЕСА_2 .

Бабуся позивача, що не заперечується сторонами, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради 31.01.2000 року.

Відповідно до відповіді на запит адвоката Шалько О.А. від Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради від 24.01.2020 року, заява на приватизацію квартири АДРЕСА_2 до органу приватизації не надходила.

З Довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №1901 від 18.10.2018 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявні копії актів за підписами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , завірені начальником дільниці №11 ЖКС «Фонтанський» про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 не проживають з 2001 року в квартирі АДРЕСА_2 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Одеси вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, рішення, яке оскаржується та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про чаткове задоволення апеляційних скарг та закриття провадження по даній справі, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Одеси вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статею 608 цього Кодексу.

Таким чином, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безперечною ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Таким є, наприклад, право на життя, на охорону здоров`я, на ім`я, право авторства, моральна шкода, тощо.

У зв`язку із цим, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - нерозривно пов`язані з особою позивачки, спірні права і обов`язки носять особистий характер, а отже, в даному випадку правонаступництво не допускається.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 2-1617/2010 (провадження 6114989 св 18, скасувуючи заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 червня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області та закриваючи провадження у справі.

Відповідно до ч.1,3 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Проте, якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи-сторони у спорі чи припинення юридичної особи-сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі (частина третя статті 377 ЦПК України). Аналогічно не можна скасувати у касаційному порядку повністю чи частково із закриттям провадження у справі законне й обґрунтоване рішення суду першої або апеляційної інстанції (частина третя статті 414 ЦПК України).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20).

Згідно з нормами ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Випадки коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців також встановлені цією статтею Кодексу.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі ЄУН 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

В матеріалах справи наявні копії актів за підписами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , завірені начальником дільниці №11 ЖКС «Фонтанський» про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 не проживають з 2001 року в квартирі АДРЕСА_2 .

Однак, вищевказані акти не є безумовним підтвердженням факту непроживання відповідачів за місцем реєстрації та може оцінюватися лише в сукупності з іншими доказами, які повинні бути надані позивачем.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Інших доказів на підтвердження факту непроживання відповідачів у спірній квартирі позивачем не надано.

Матеріали справи не містять даних щодо існування іншого житла у відповідачів, а також таких відомостей не надано апеляційному суду на час вирішення цього спору.

Отже, висновки суду першої інстанції не є обгрунтованими.

Крім того, суд одночасно застосував положення статей 316, 317 ЦК України і статей 71, 72 ЖК УРСР, не врахувавши, що вони регулюють різні правовідносини. Поза увагою суду лишився той факт, що позивачка не була власницею квартири в якій вона проживала з відповідачами.

Враховуючи те, що позивач у справі помер, а правовідносини не допускають правонаступництво, провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України підлягає закриттю.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись п.7 ч. 1 ст. 255, п.4 ч.1 ст. 374, ч.1 ст. 377, ст.ст. 381, 389, 390, 444 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року - скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 11.10.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе