Справа № 236/1173/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючої судді - Шаньшиної М.В.,

за участю секретаря - Коломацького О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман за відсутності учасників процесу цивільну справу за заявою окремого провадження ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

В С Т А Н О В И В:

05.04.2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (а.с. 1-3).

Заявник ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що надала відповідну заяву (а.с. 28-29).

Заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, надали заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі, не заперечували проти задоволення заяви (а.с. 26-27).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 , є власником 1/3 частини спадкового майна, яке складається з Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23.01.1998 року в.о. державного нотаріуса Краснолиманської ДНК Чумаковою О.І., за реєстровим № 37, зареєстрованого в БТІ м. Красний Лиман 23.02.1998 року за № 2354-14-138(а.с.11).

У згаданому свідоцтві про право на спадщину за законом, прізвище, ім`я, по батькові власника частки майна зазначено як " ОСОБА_5 ", запис здійснено українською мовою (а.с. 11). Таке написання прізвища заявника не відповідає написанню її прізвища в паспорті громадянина України (а.с.5).

У зв`язку з помилкою в написанні в правовстановлюючому документі прізвища заявника ОСОБА_1 , на теперішній час вона позбавлена можливості розпоряджатися та користуватися в повній мірі своїм майном на власний розсуд.

Правильне написання прізвища заявника ОСОБА_1 , підтверджується паспортом громадянина України, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 4-5).

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для подальшого розпорядження та користування майном на власний розсуд.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Згідно з правовими позиціями, викладеними в п.1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами та доповненнями) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Нормами ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При прийнятті рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Нормами ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Дослідивши письмові докази, надані до матеріалів цивільної справи, надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 законна, обгрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 315, ст. 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву окремого провадження ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , свідоцтва про право на спадщину за законом, серії НВ 0743811, посвідченого 23.01.1998 року в.о. державного нотаріуса Краснолиманської ДНК Чумаковою О.І., за реєстровим № 37, зареєстрованого в БТІ м. Красний Лиман 23.02.1998 року за № 2354-14-138 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в одній третій частини спадкового майна, що складається з Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення виготовлено 13.04.2021 року.

Головуюча суддя -