Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/219/17-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

07.07.2021 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Винару Л.В.

21.07.2021 року засобами електронного зв`язку та 29.07.2021 року засобами поштового зв`язку на запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 .

Також, 26.07.2021 року на запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідачів по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 07.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 , суд звертав увагу на те, що позивачем не дотримані норми ЦПК України, а саме: у позовній заяві не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; не зазначено ціни позову, оскільки позов підлягає грошовій оцінці; відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. У вступній частині позовної заяви зазначено у якості відповідача ОСОБА_4 , при цьому з інформації Олевської міської ради Житомирської області вбачається, що відповідач ОСОБА_4 помер, тому в цій частині позовну заяву необхідно було уточнити. Копії додатків, що додаються до позовної заяви не завірені належним чином, тому їх слід було завірити та надати до суду. Також, з доданих до позовної заяви копій довідок-рахунків вбачається, що зазначені копії є нечитабельні, тому позивачу слід було надати суду належні копії документів, які вказані у додатку до позову. Крім того, в порушення норм ч.4 ст. 177 ЦПК України, позивачем не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп., що стверджується доданою квитанцією. Проте, в прохальній частині позовних вимог позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсними угод купівлі-продажу) та дві вимоги майнового характеру (зобов`язати відповідачів повернути автомобілі «PEUGEOT BOXER», 1999 року випуску та «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску). Позивачем ціну позову не зазначено та до позовної заяви не додано доказів вартості оцінки спірного майна, а саме автомобіля «PEUGEOT BOXER», 1999 року випуску та автомобіля «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску, тому у суду відсутня можливість визначити необхідну до сплати суму судового збору. Таким чином, оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп. за дві вимоги немайнового характеру, тому позивачу слід було сплатити судовий збір за дві позовні вимоги майнового характеру.

24.09.2021 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява з проханням призначити цивільну справу № 287/219/17-ц за його позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним до підготовчого судового засідання.

У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 07.06.2017 року, до внесення змін в ЦПК України, суддею Олевського районного суду Житомирської області Стратовичем О.М. відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним. Протягом 2017-2019 років відбувалися судові засідання по розгляду даної справи. 27.09.2019 року вже після внесення змін до ЦПК України справу до свого провадження прийняв суддя Олевського районного суду Житомирської області Волощук В.В. та призначив справу до підготовчого судового засідання. А тому, на думку позивача, законом не передбачено та заборонено залишати без руху заяви провадження по яких відкрито до набрання чинності змін в ЦПК України (15.12.2017 року).

Суддя, розглянувши заяву ОСОБА_1 всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо її дослідивши, приходить до таких висновків.

15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" N 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У своїй заяві ОСОБА_1 , на обґрунтування своєї позиції, посилається на п. 9, 11 Розділу XII Прикінцевих Положень ЦПК України та ч. 12 ст. 33 ЦПК України.

Слід зазначити, що у чинній редакції ЦПК України відсутні п. 9, 11 Розділу XII Прикінцевих Положень ЦПК України, натомість норми законодавства на які посилається ОСОБА_1 містяться в п. п. 9, 11 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України

Зокрема, відповідно до п. п. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно п. п. 11 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, в новій редакції, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, із системного аналізу вказаної норми права вбачається, що заяви і скарги, подані до набрання чинності нової редакції ЦПК України, не можуть бути залишені без руху за правилами чинного процесуального закону лише у тих випадках, коли вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності нової редакції ЦПК України, а також провадження за якими не відкрито.

Однак, за спірних обставин, станом на момент набрання чинності нової редакції кодексу, провадження у справі було відкрите (ухвала від 07.06.2017 року), а сама позовна заява не відповідає вимогам закону, чинного станом на момент її подання.

Зокрема, частина 2 статті 119 ЦПК України (у редакції від 26.04.2017 року), регламентує, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача і відповідача, а також ім`я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

В порушення ч. 2 статті 119 ЦПК України (у редакції від 26.04.2017 року), у позовній заяві ОСОБА_1 не зазначено:

- номери засобів зв`язку позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якщо такі відомі позивачу;

- ціни позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до ч.5 ст. 119 ЦПК України (у редакції від 26.04.2017 року) до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп., що стверджується доданою квитанцією.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачем в прохальній частині позовних вимог заявлено дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсними угод купівлі-продажу) та дві вимоги майнового характеру (зобов`язати відповідачів повернути автомобілі «PEUGEOT BOXER», 1999 року випуску та «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску).

Відповідно до приписів ст. 80 ЦПК України (у редакції від 26.04.2017 року) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Позивачем ціну позову не зазначено та до позовної заяви не додано доказів вартості оцінки спірної майна, а саме автомобіля «PEUGEOT BOXER», 1999 року випуску та автомобіля «PEUGEOT PARTNER», 2003 року випуску, тому у суду відсутня можливість визначити необхідну до сплати суму судового збору.

Таким чином, оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп. за дві вимоги немайнового характеру, йому слід сплатити судовий збір за дві позовні вимоги майнового характеру.

Також, з доданих до позовної заяви копій довідок-рахунків вбачається, що зазначені копії є нечитабельні.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України (у редакції від 26.04.2017 року), суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи зазначене, оскільки позовна заява не відповідає вимогам закону, чинного станом на момент її подання, суд, керуючись нормами п.п. 9, 11 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, надав оцінку позовній заяві на відповідність останньої ст.ст. 175, 177 чинного ЦПК України.

У зв`язку з цим ухвалою Олевського районного суду Житомирської області позовну заяву залишено без руху та надано заявнику десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для виправлення недоліків у позовній заяві. При цьому, заявнику було роз`яснено, що в разі не усунення недоліків в строк, визначений судом, заява буде вважатися неподаною та повернута.

З наявного у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, вбачається факт отримання заявником 16.09.2021 року вказаної вище ухвали суду від 07.09.2021 року.

Однак, станом на 29.09.2021 року недоліки, які зазначені в ухвалі Олевського районного суду Житомирської області від 07.09.2021 року, заявником не усунуті.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 статті 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

З огляду на те, що судове рішення про залишення заяви без руху залишилось не виконаним заявником, жодних причин неможливості усунення недоліків не наведено, за таких обставин суд приходить до висновку, що заява підлягає поверненню.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків заявник має право повторно звернутися до суду із вказаною заявою, суд вважає за необхідне заяву визнати неподаною та повернути заявникові, в зв`язку з не усуненням недоліків.

Суддя також враховує та звертає увагу, що згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України"Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п.36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Поряд із цим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України, заява вважається неподаною і повертається заявникові, якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме не усуне недоліки заяви, яку залишено без руху.

Суддя повертає заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Про повернення заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення заяви може бути оскаржено. Копія заяви залишається в суді (ч.6 ст.185 ЦПК України).

З огляду на те, що позивачем не усунуті недоліки позовної заяви у відповідності до ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 07.09.2021 року, суд приходить висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 43, 44, 185, 260 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним - вважати неподаною та повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л.В.Винар