Справа № 953/3356/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року . Київський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді - Губської Я.В.,

за участю секретаря - Мордухович К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Харківській області (61013. м.Харків, вул..Шевченка, 21), третя особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ) про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Харківській області, в якому просив суд: визнати за ним право власності на автомобіль Honda Accord 1.81, 1984 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , №кузова НОМЕР_3 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 02.06.2017 року між ним та ОСОБА_2 в особі уповноваженої особи- ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1441/2017/483563, відповідно до якого ОСОБА_2 передав йому у власність автомобіль Honda Accord 1.81, 1984 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 . Договір оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі №1441 РСЦ МВС в Донецькій області в присутності адміністратора. 02.06.2017 року даний транспортний засіб було знято з обліку, що підтверджується обліковою карткою № НОМЕР_4 від 02.06.2017 року. Вказав, що з моменту придбання автомобілю та на даний час він знаходиться в його користуванні. З метою його реєстрації він звернувся до Територіального сервісного центру №6343 МВС. Листом від 04.12.2020 року №31/20/3-386 ТСЦ №6343 МВС його повідомлено, про неможливість проведення реєстраційних дій з посиланням на ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух» та норми Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388. У листі зазначено, що державна реєстрація здійснюється за допомогою програмного забезпечення Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, яка є складовою частиною НАІС ГСЦ МВС України та на підставі Постанови КМУ від 22.08.2018 року №637 технологічну операцію 536 «зняття з обліку ТЗ» виключено з програми. Вказав, що неможливість повної реалізації ним свого права власності в частині неможливості реєстрації автомобіля не має жодного відношення до продавця автомобіля ОСОБА_2 , яким право власності за позивачем не оспорюється.

26.04.2021 року через канцелярію суду від представника регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив розглянути справу за їх відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, який є складовою частиною НАІС ГСЦ МВС України, 02.09.2016 року автомобіль Honda Accord 1.81, 1984 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 перереєстровано на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_5 та оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 . Також, 02.06.2017 року вищевказаний автомобіль знято з обліку на підставі договору укладеного в ТСЦ №1441 РСЦ МВС в Донецькій області №1441/2017/483563 від 02.06.2017 року та доручення продавця НМА 731358 від 30.03.2017 року, виданого приватним нотаріусом Тулаіновим Е.А., довірена особа ОСОБА_3 . На транспортний засіб закріплено транзитні номерні знаки НОМЕР_7 . Вказали, що на теперішній час на території України реєстраційні дії з транспортними засобами здійснюються у відповідності до ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух» та норми Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388. Враховуючи наведені норми РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області не має права самостійно змінювати Порядок реєстрації транспортних засобів, ніякого відношення до встановлення права власності на вищевказаний автомобіль немає.

28.09.2021 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких вказав, що договір купівлі - продажу транспортного засобу №1441/2017/483563 не є спірним. Право власності позивача стороною договору ОСОБА_2 не оспорюється. ОСОБА_2 зняв автомобіль з реєстрації та не є його власником відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу №1441/2017/483563. Вказав, що право позивача не може бути реалізовано в повному обсязі з формальних підстав змін в законодавстві, якими і була обумовлена відмова Територіального сервісного центру №6343 МВС у реєстрації. Таким чином неможливість повної реалізації позивачем свого права власності в частині реєстрації автомобіля, не має жодного відношення до продажу автомобілю ОСОБА_2 , яким право власності ОСОБА_1 не оспорюється, а пов`язано виключно з листом №31/20/3-386 ТСЦ №6343 МВС від 04.12.2020 року. Також вказав, що договір купівлі продажу було укладено 02.06.2017 року, однак через сімейні обставини та тривале перебування позивача на території РФ з робочих питань, унеможливили його своєчасне звернення до відповідних органів з даних питань. Крім того, згідно п.2.1 договору, передача ТЗ оформлюється відповідним актом приймання передачі. ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 , такий акт було підписано, копію було надано ОСОБА_2 до матеріалів справи та вказаним актом посвідчується передача автомобілю Honda Accord 1.81, 1984 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , №кузова НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та наданий час для усунення недоліків.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Орел В.В. в судове засідання не з`явились. Представник позивача у поданих поясненнях просив розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за їх відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Представник відповідача та третьої особи не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явились у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6Конвенціїпрозахист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

02.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі уповноваженої особи- ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1441/2017/483563, відповідно до якого ОСОБА_2 передав йому у власність автомобіль Honda Accord 1.81, 1984 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 . Вказаний договір укладений в ТСЦ №1441/2017/483563 від 02.06.2017 року. На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_5 та оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 .

Згідно п.2.1 договору, передача транспортного засобу оформлюється актом приймання передачі, який підписується сторонами.

Відповідно до акту передачі автомобілю від 02.06.2017 року, на виконання п.2.2. Договору купівлі продажу транспортного засобу №1441/2017/483563 від 02.06.2017 року ОСОБА_2 було передано ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 було прийнято автомобіль Honda Accord 1.81, 1984 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 .

02.06.2017 року транспортний засіб Honda Accord 1.81, 1984 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 було знято з обліку, що підтверджується обліковою карткою № НОМЕР_4 від 02.06.2017 року. На транспортний засіб закріплено транзитні номерні знаки НОМЕР_7 .

Відповідно до висновку експертного дослідження №21/6343/814 від 10.08.2019 року Харківського НДЕКЦ МВС України номер кузова НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_1 наданого на дослідження транспортного засобу Honda Accord 1.81 номерний знак НОМЕР_8 не змінювалися. Бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» НОМЕР_6 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу. Робочий об`єм двигуна ES2505128 складає 1829 куб. см.

Листом від 04.12.2020 року №31/20/3-386 ТСЦ №6343 МВС позивача ОСОБА_1 повідомлено, про неможливість проведення реєстраційних дій з посиланням на ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух» та норми Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388. У листі зазначено, що державна реєстрація здійснюється за допомогою програмного забезпечення Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, яка є складовою частиною НАІС ГСЦ МВС України та на підставі Постанови КМУ від 22.08.2018 року №637 технологічну операцію 536 «зняття з обліку ТЗ» виключено з програми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (зі змінами) затверджено Порядок державної реєстрації (переерєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Відповідно до п. 8 Постанови КМУ №1388 від 17.01.2014р. державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, до якої додається, серед іншого, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;-укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі - продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;-нотаріально посвідчені договори купівлі - продажу (міни, поставки),дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;-договори купівлі - продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС,за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою;-договір комісії між власником транспортного засобу та суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані відімені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;-свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;-рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;-рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної у комунальну власність чи з комунальної власності в державну;-копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;-довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль чи мотоколяску; - акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданим підприємством - виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або в електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;- договір фінансового лізингу;-акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені статтею 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень Цивільного кодексу України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи те, що позивач є добросовісним набувачем транспортного засобу, відкрито володів рухомим майном, але не зареєстрував своє право власності на нього, у передбачений законом спосіб, з підстав, що не залежать від нього, власник вимоги щодо його повернення не пред`являв, не заперечував щодо задоволення позовних вимог, за ним слід визнати право власності на транспортний засіб Honda Accord 1.81, 1984 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 .

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1,2ст.77, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі викладеного,керуючись ст.16, 334, 392, 655 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_9 ) право власності на автомобіль Honda Accord 1.81, 1984 року випуску, колір білий, двигун № НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , №кузова НОМЕР_3 .

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя : Я.В. Губська