ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 619/541/19

провадження № 22-ц/818/2255/21, № 22-ц/818/5322/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області про встановлення факту проживання в спадковому будинку та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом І-ї черги та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за законом, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року та ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року, постановлені у складі судді Жорняк О.М., в залі суду в місті Дергачі,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області про встановлення факту проживання в спадковому будинку та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом 1-ї черги.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Вона була зареєстрована за вищевказаною адресою на момент смерті батька і тому вважає, що має право претендувати на спадок після смерті батька.

У 2002 році вона отримала на свою родину, яка складається з 5 осіб, 3-х кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 12.01.2008 дану квартиру було приватизовано на 5 членів сім`ї. На теперішній час в даній квартири проживає 2 дорослі доньки з 4 онуками та з чоловіками.

У 2010 році її чоловік помер і вона була змушена переїхати проживати до своєї пристарілої матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати проживала одна і потребувала її допомоги. Вона щоденно готувала матері їжу, здійснювала за нею догляд, сплачувала комунальні платежі та інші податки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла. У зв`язку з тим, що вона з 2010 року і по теперішній час проживає в спадковому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , користується будинком та надвірними будівлями то вважає себе особою, яка прийняла спадок після смерті своїх батьків. До державної нотаріальної контори після смерті матері вона не зверталася, у зв`язку з тим, що зареєстрована в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає в АДРЕСА_2 , змушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просила суд, встановити факт проживання в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з наданням допомоги матері - ОСОБА_5 , яка знаходилась у безпорадному стані з 18.05.2015 та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент її смерті.

Визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом 1 черги після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та право власності па 1/4 частину будинку, в порядку спадкування за законом І черги після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що разом складає 3/4 частини домоволодіння.

06.02.2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно технічному паспорту, перебудували старий житловий будинок літ. «А-1», що розташовуваний за адресою: АДРЕСА_2 . Всі будівлі були побудовані, згідно технічного паспорта до 1965 року.

Свідоцтво про право особистої власності на вказаний житловий будинок було видано виконкомом Солоницівської селищної ради депутатів трудящих, батькові позивача - ОСОБА_4 12.03.1968 року на підставі рішення виконкому Солоницівської селищної ради депутатів трудящих за №4 від 29.02.1968 року. Дане свідоцтво зареєстровано в Харківському міжміському БТІ в цілому за ОСОБА_4 , в реєстровій книзі №6, за реєстровим №408 від 14.03.1968 року. Даний запис, не відомо позивачу за виною кого, в КП «БТІ Дергачівської районної ради» (як правонаступника Харківського міжміського БТІ по відповідному району) в бюро не зареєстрований, про що вказано в довідці КП «БТІ Дергачівської районної ради» за №166 від 25.05.2016 року.

Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , прийняла лише його дружина (мати сторін) - ОСОБА_5 , фактично проживаючи в спадковому будинку та користуючись речами, які належали чоловіку на момент смерті, згідно ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року). Сторони по справі, рідні діти померлого батька ОСОБА_4 , спадщину після його смерті ні юридично, ні фактично не приймали, так як погодилися з тим, щоб спадщину прийняла лише мати сторін. Мати сторін, спадщину прийняла, але за життя своїх спадкових прав юридично не оформила. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати сторін - ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивач подавав 22.03.2016 року (згідно наданого позивачу судом додаткового строку прийняття спадщини, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03.03.2016 року, справа №619/245/16-ц).

08 липня 2019 року по справі було ухвалено заочне рішення, яке ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 18.11.2019 було скасовано.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28.01.2020 цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області про встановлення факту проживання в спадковому будинку та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом І-ї черги та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за законом були об`єднані в одне провадження.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року уточнену та додаткову позовні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області про встановлення факту проживання в спадковому будинку та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом І-ї черги - залишено без розгляду.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 77,2 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м, з верандою літ. «а», ґанком літ. «а1», верандою літ. «а2», ґанком літ. «а3», та надвірні будівлі: погріб літ. «Б», вбиральня літ. «В», колонка літ. «К», ворота №1, огорожа №2, огорожа №3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що після об`єднання двох справ в одне провадження, 18.02.2020 звернулась до суду з додатковою позовною заявою про визнання права власності на 5/8 частин спадкового будинку та надвірних будівель. А потім, після отримання відзиву від відповідача на додаткову позовну заяву, апелянт вимушена була уточнити свої позовні вимоги. Вважає, що її додаткова та уточнена позовна заява відповідають вимогам ст. 174, 175, 176 ЦПК України і знаходились в цивільній справі протягом 10 місяців. На додаткову позовну заяву представником відповідача було подано заперечення, тому в неї не було сумніву, щодо подачі її представником обґрунтованих процесуальних документів, які підлягають розгляду по суті в даній цивільній справі разом з іншими позовними вимогами позивача ОСОБА_3 . Вказує, що була впевнена, що саме уточнена позовна заява від 22.05.2020, яку подала до суду, є її документом, який вона підготувала до розгляду позову в судовому засіданні з обґрунтуванням її позову, в якому вона претендувала на спадщину після батька та матері. Зазначає, що залишення без розгляду даної уточненої заяви є незаконним судовим методом позбавити позивача права на власність в порядку спадкування. Звертає увагу, що матеріали справи містять докази, що апелянт з неповнолітніми дітьми проживала, та була зареєстрована в даному спадковому будинку, тому має право претендувати на спадок свого батька, якому на момент смерті будинок належав на праві власності в повному обсязі. На майно батька є лише 2 спадкоємця, ОСОБА_1 та мати - ОСОБА_5 . Вважає, що у справі достатньо доказів того, що апелянт є спадкоємцем на спадщину батька на Ѕ частину будинку, а також на 1/6 частину після смерті матері, а всього на 4/6 частин будинку після смерті батька та матері. Зазначає, що є розбіжності у даті зняття з реєстрації ОСОБА_1 , тому апелянтом було заявлено клопотання про призначення судової документально технічної експертизи для дослідження будинкової книги, між тим судом необґрунтовано було відмовлено в проведенні даної експертизи. Вказує, що також при розгляді справи не враховано докази того, що мати сторін - ОСОБА_5 з травня 2015 року перебувала в безпорадному стані, та апелянт була єдиною, хто надавав їй допомогу в той час. Вказує, що депутатом проводились перевірки, де при свідках було встановлено факт, що на момент смерті матері апелянт проживала в спадковому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_2 ), вказаний факт засвідчено підписами свідків в акті перевірки.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що батьки позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно технічного паспорта, перебудували старий житловий будинок літ. «А-1», що розташовуваний за адресою: АДРЕСА_2 . Всі будівлі були побудовані, згідно технічного паспорта до 1965 року.

Свідоцтво про право особистої власності на вказаний житловий будинок було видано виконкомом Солоницівської селищної ради депутатів трудящих, батькові сторін у справі - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Свідоцтво було видано на підставі рішення виконкому Солоницівської селищної ради депутатів трудящих за №4 від 29.02.1968 року.

Дане свідоцтво зареєстровано в Харківському міжміському БТІ в цілому за ОСОБА_4 , в реєстровій книзі №6, за реєстровим №408 від 14.03.1968 року.

Даний запис в КП «БТІ Дергачівської районної ради» (як правонаступника Харківського міжміського БТІ по відповідному району) не зареєстрований, про що вказано в довідці КП «БТІ Дергачівської районної ради» за №166 від 25.05.2016 року.

Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла лише його дружина (мати сторін) - ОСОБА_5 , фактично проживаючи в спадковому будинку та користуючись речами, які належали чоловіку на момент смерті, згідно ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

Сторони по справі - рідні діти померлого ОСОБА_4 , спадщину після його смерті ні юридично ні фактично не приймали, оскільки погодилися з тим, щоб спадщину прийняла лише їх мати.

Мати сторін, спадщину прийняла, але за життя своїх спадкових прав юридично не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати сторін - ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини ОСОБА_3 подавав 22.03.2016 року (згідно наданого позивачу судом додаткового строку прийняття спадщини, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03.03.2016 року, справа №619/245/16-ц).

ОСОБА_3 спадщину не оформив, оскільки вказаний спадковий житловий будинок в КП «БТІ Дергачівської районної ради» не зареєстрований.

Звертаючи з позовною заявою ОСОБА_3 посилався на те, що із заявою про прийняття спадщини він звертався 22.03.2016 року, додатковий строк для прийняття спадщини був наданий рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03.03.2016 року, між тим оформити спадщину він позбавлений можливості, оскільки спадковий житловий будинок в КП «БТІ Дергачівської районної ради» не зареєстрований.

Отже, у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів на майно спадкодавця у ОСОБА_3 виникла необхідність визнання за ними права власності на спадкове майно шляхом звернення до суду.

Відповідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлюються статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 - 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів звернення до нотаріуса та відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, а також не надано інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Так, у відповідності до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також, враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З копії домової книгиї вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована по АДРЕСА_2 в 1977 року, знята з реєстрації - 29.05.1985 року. З цього часу ОСОБА_1 не проживала та не була зареєстрована у спірному домоволодінні. В паспорті на ім`я позивача, копія якого міститься у матеріалах справи, є штамп про реєстрацію ОСОБА_1 з 27 лютого 2002 року по АДРЕСА_1 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 березня 2016 року ОСОБА_3 поновлено строк на прийняття спадщини після смерті матері. Вказаним рішенням встановлено, що позивач звернувся до суду із даним позовом та зазначив, що спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на території Дергачівського району Харківської області. Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було надано жодних заперечень проти позовної заяви, зокрема ОСОБА_1 погодилася з позовними вимогами та не скористалася правом ані на подання заперечень щодо вказаного у позову обсягу спадкового майна, ані на подання зустрічного позову.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 постійно проживала з матір`ю по АДРЕСА_2 на час її смерті. Клопотання про допит свідків позивач не заявляла, беззаперечних письмових доказів суду не надала.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що той факт, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 у спірному будинку проживала постійно разом із спадкодавцем - не доведений, з 27 лютого 2002 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Тому ОСОБА_1 необхідно було подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України.

Стосовно незгоди ОСОБА_1 з ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24.12.2020 року колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2019 року ОСОБА_1 надала до суду уточнену позовну заяву, а 18.02.2020 року звернулась із додатковою позовною заявою, у якій просила суд, встановити факт її проживання в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з наданням допомоги матері - ОСОБА_5 , яка знаходилась у безпорадному стані з 18.05.2015 та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент її смерті. Визнати за нею право власності на 5/8 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом 1 черги після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Залишаючи без розгляду уточнену та додаткову позовні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вона одночасно змінила предмет і підстави позову.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 189 ЦПК України, одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстава позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Законодавцем передбачене право судді під час підготовчого засідання заслухати уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви (п.4ч.2 ст.197 ЦПК України). Таке уточнення може стосуватися уточнень раніше заявлених вимог без зміни їх суті (помилки в датах, прізвищах, неточність формулювання). Однак, з огляду на права, надані сторонам процесуальним Законом фундаментально відносно тексту позову, позивач може: збільшувати/зменшувати розмір позовних вимог (стосується вимог у грошовому вимірі), змінити підставу або предмету позову. І цей перелік є вичерпним.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Таким чином, зміна предмета позову означає зміну вимог з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета і підстав позову, як визначено вищенаведеною нормою ч. 3 ст. 49 ЦПК України, не допускається. Доповнення позовних вимог новими вимогами та новими обставинами по своїй суті є новим позовом.

Отже, як вбачається зі змісту зміненої позовної заяви, поданої представником позивача вбачається зміна підстав і предмету позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволені позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року та ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2021 року