КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/3938/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/12190/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Орлан»

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Орлан» про стягнення недоплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, витрат на лікування, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в Броварський міськрайонний суд Київської області з позовом до ПрАТ «Орлан», в якому просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди 7 984,92 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 27 000 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 12 808,94 грн.

В обгрунтування вимог зазначав, що з 25.04.2018 працював водієм навантажувачем у ПрАТ «Орлан». Робота водія навантажувача є небезпечною для здоров`я та негативно впливає на спину та хребет. На його неодноразові вимоги щодо усунення недоліків у роботі водія навантажувача, відповідач нереагував. Внаслідок небезпечних умов праці у нього почалися болі у спині та він звернувся з цим питанням до лікаря. З 31 травня по 15 червня 2018 року перебував на лікарняному. Дослідженням МРТ виявлено перелік хвороб, яких до влаштування на роботу до відповідача він не мав.

Вважає, що бухгалтер товариства нараховуючи йому заробітну плату застосувала відносно нього обман, не повністю нарахувала заробітну плату за відпрацьовані дні у травні, та у розрахунковому листку ставка зазначена нижча, ніж йому обіцяли.

Він звернувся до відповідача про переведення його на іншу посаду на підставі висновку лікаря, проте йому запропонували дві вакансії, які не відповідають його кваліфікації, у зв`язку з чим він був змушений написати заяву про звільнення за згодою сторін та був звільнений з роботи.

Зазначені обставини викликали у нього моральні страждання, що полягають у стресі від втрати роботи, отриманні захворювань. Крім того, на його утриманні перебувають його батьки, які також зазнали моральних страждань.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.10.2018 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

У листопаді 2019 року позивач подав додаток до заперечення, у якому просив не брати до уваги розрахунок майнової шкоди, який зазначений у позовній заяві (а.с. 130-132 т.1).

У лютому 2020 року позивач подав заяву додаток до додатку заперечень, у якому фактично збільшив позовні вимоги, навів розрахунки та просив стягнути з відповідача заробітну плату за квітень та травень 2018 року у подвійному розмірі у сумі 20 303,08 грн, 788,52 грн за невикористану відпустку, витрати на лікування у сумі 1 790,50 грн, в рахунок відшкодування майнової шкоди 2 882,01 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 27 000 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.05.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на те, що відповідач надав суду підроблені копії табелів за квітень, травень 2018 року. Відповідно до штатного розпису його оклад дійсно становив 6 475 грн, проте при прийнятті на роботу з роботодавцем було погоджено інший посадовий оклад, а саме 9 600 грн. Суд відмовив у клопотанні про виклик директора товариства, який би підтвердив таку домовленість. Крім того, директор особисто вручав йому графік роботи з якого випливає, що його робочий день тривав 12 годин. Суд не врахував, що внаслідок небезпечних умов праці у нього виникло ряд захворювань, а магнітно-резонансна томографія підтверджує причинний зв`язок між роботою на посаді водія навантажувача та захворюваннями. Ведення суддею процесу викликало й нього сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ПрАТ «Орлан» на посаду водія навантажувачів з 25.04.2018 відповідно до наказувід 24.04.2018 № 48-ВК.

З 31 травня по 15 червня 2018 року позивач знаходився на лікарняномулистку.

Наказом № 84-ВК від 18.06.2018 ОСОБА_1 звільнений з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідач стверджував, що розрахунок лікарняних здійснений відповідно до чинного законодавства. При нарахуванні лікарняних не нараховуються премії та надбавки. У день звільнення позивачу були здійснені всі виплати та оформлена трудова книжка. Система нарахування заробітної плати складається з окладу та різних видів преміювання, про що позивач був попереджений при прийнятті на роботу. Місячна заробітна плата позивача становила близько 9 600 грн. Позивач не отримував середній оклад у розмірі 12 808, 94 грн, про який він вказує у позові.

Всього позивачу нараховано 13 408, 46 грн, з яких утримано податки (податок з доходів фізичних осіб - ПДФО та військовий збір) - 2 614,65 грн. Видано на руки позивачу 10 793,82 грн (аванс в травні складав 1000 грн та залишок до виплати у червні - 9 793,82 грн). Оскільки при звільненні виявилось, що 31.05.2018 позивач перебував на лікарняному, то відповідач виправив помилку в нарахуванні, віднявши один день травня з окладом позивача в сумі 440,47 грн (6 475+2 775)/21 день), а 31.05.2018 врахований в лікарняні, виходячи з мінімальної заробітної плати - 3 723 грн, що у розрахунку 30,44 % є 122,31 грн на день, у зв`язку з відсутністю страхового стажу у позивача.

Відповідач також заперечував наявність причинного зв`язку між шкодою та виконанням позивачем роботи. Позивач працював на підприємстві фактично лише один місяць, тому такі хронічні захворювання хребта не могли виникнути з вини відповідача. наданий позивачем висновок Лікувально-діагностичного центру ТОВ «Меддіагностіка» засвідчує лише факт існування захворювання, проте не доводить термін виникнення захворювання та його причини. Крім того, позивач вже звертався з аналогічним позовом, зокрема, у 2014 році до ТОВ «Епіцентр-К» та зазначав, що знаходячись на посаді навантажувача, відчув болі у спині та через хворобу перебував на лікарняному.

Відповідно до копії табелів за квітень - червень 2018 року у квітні позивач відпрацював три дні по 8 годин з 25 по 30 квітня; у травені позивач відпрацював 21 день, загалом 166 годин, у червені позивач не працював, оскільки з 31 травня по 15 червня 2018 року перебував на лікарняному, а з 18.06.2018 звільнений з роботи.

У день звільнення позивачу видана трудова книжка та проведений розрахунок.

На підтвердження нарахування позивачу сум при звільненні відповідачем надано розрахункові листки за квітень - червень 2018 року та витяги з наказів про преміювання.

Відповідно до штатних розписів за травень та червень 2018 року місячний оклад позивача становив 6 475 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За нормами ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

У наказі про прийняття на роботу ОСОБА_1 зазначено, що він приймається на роботу водієм навантажувача з 24.04.2018 з окладом згідно штатного розкладу.

Згідно штатного розпису за період роботи позивача з 25.04.2018 по 18.06.2018 оклад водія навантажувача складав 6 475 грн.

Позивач не заперечує цих обставин, проте вважає, що відповідач мав виплачувати йому оклад у більшому розмірі посилаючись на усну домовленість про це з директором товариства. Разом з тим, такі твердження не можуть бути підставою для нарахування заробітної плати від окладу, який не передбачений штатним розкладом. Позивач був ознайомлений з наказом про прийняття на роботу та будь - яких заперечень не мав, а відтак достовірно знав, що буде отримувати оклад, який передбачений штатним розкладом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідач надав докази про те, що позивачу виплачена заробітна плата за усі відпрацювані ним дні, а також за період перебування на лікарняному листку у повному розмірі, виходячи з окладу, який передбачений штатним розписом.

Оскільки усі нарахування, наведені позивачем у позовній заяві та у додатку до заперечень проведені не відповідно до посадового окладу, а з іншого розміру, який не передбачений умовами трудового договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що відповідач провів повний розрахунок з позивачем при звільненні та не має перед ним будь - якої заборгованості.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 цього ж Кодексукожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки розмір посадового окладу має підтверджуватися штатним розписом, який наданий відповідачем, доводи апеляційної скарги про те, що розмір посадового окладу відмінний від того, що зазначений у штатному розписі може підтверджуватися показами свідка суперечать вимогам цивільно - процесуального законодавства.

Кількість відпрацьованих позивачем днів (годин) підтверджується табелями виходу на роботу. Доводи апеляційної скарги про те, що ці табелі є підробленими доказами не підтверджені.

Надана позивачем магнітно-резонансна томографія від 08.06.2018 не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між роботою позивача на посаді водія навантажувача у період з 25.04.2018 по 31.05.2018 та виявленими хворобами. З листка непрацездатності серія АДІ № 908880 вбачається, що причиною непрацездатності позивача було загальне захворювання.

До того ж доводи відповідача про те, що позивач звертаючись із позовом до ТОВ «Епіцентр-К» у 2014 року про стягнення належних при звільненні сум та відшкодування моральної шкоди посилався на наявність у нього захворювання спини знайшли своє підтвердження.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим наявне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2015, у якому вказується, що ОСОБА_1 звернувся у липні 2014 року до суду з позовом до ТОВ «Епіцентр-К», та у позовній заяві вказував, що з 14.06.2014 влаштувався на роботу водія навантажувача у ТОВ «Епіцентр-К». З першого робочого дня позивач був змушений працювати вантажником. Після другого робочого дня у нього заболіла спина і його відправили на медичну комісію, вказавши посаду «водій навантажувача». З 16 червня по 20 червня ОСОБА_1 був на лікарняномута перші місяці після хвороби йому не можна було мати фізичних навантажень.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для відшкодування відповідачем позивачу матеріальної чи моральної шкоди.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду, з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 06.10.2021.

Головуючий Л.Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук