Номер провадження: 22-ц/813/8280/21
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І..,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Адабаш Світлани Аксентіївни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Разом із позовною заявою ОСОБА_2 надав до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,4 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м.; машиномісце АДРЕСА_2 , загальною площею 16,8 кв.м.; нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 12,8 кв.м.; домашнє начиння, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 , загальною вартістю 1 400 000 грн., яке складається з:

а) кухонного гарнітуру з вбудованою технікою (холодильник, посудомийна машина, мікрохвильова піч, варильна панель, духова шафа), виробництва Італії, вартістю 600 000 грн.;

b) спального гарнітуру виробництва Румунії, вартістю 120 000 грн.;

c) дитячого гарнітуру виробництва Іспанії, вартістю 100 000 грн.;

d) дивану для вітальні виробництва Італія, вартістю 150 000 грн.;

e) меблі для передпокію, вартістю 70 000 грн.;

f) штор та фіранок, вартістю 160 000 грн.;

g) телевізора «Samsung», вартістю 20 000 грн.;

h) телевізорів «Sony»(2 штуки), вартістю 60 000 грн.;

i) кондиціонера «Mitsubishi» (2 штуки), вартістю 60 000 грн.;

j) пральної машини-автомат «BOSCH», вартістю 30 000 грн.;

k) кавоварочної машини, виробництва «Delongi Prima», вартістю 30 000 грн..

03 лютого 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 надав до суду заяву про застосування зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 556 482,37 для забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача ОСОБА_1 , які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року задоволено частково клопотання відповідача ОСОБА_1 про застосування заходів зустрічного забезпечення. Застосовано до ОСОБА_2 зустрічне забезпечення у вигляді внесення ним на депозитний рахунок суду грошової суми у розмірі 250 000 грн. та надано ОСОБА_2 строк десять календарних днів з дня отримання копії ухвали про зустрічне забезпечення на внесення вказаних грошових коштів на депозитний рахунок суду та зобов`язано його (чи уповноваженого ним представника) надати документи на підтвердження надання зустрічного забезпечення.

До суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову та зустрічного забезпечення. В обґрунтування заяви представник відповідача зазначила, що представником позивача ОСОБА_2 отримано ухвалу суду від 16 лютого 2021 року про застосування зустрічного забезпечення - 19 лютого 2021 року, однак ОСОБА_2 до суду підтверджень про виконання ухвали суду від 16 лютого 2021 року шляхом внесення грошових коштів у розмірі 250 000 грн. на депозитний рахунок суду надано не було, тому просить скасувати вжиті ухвалою суду від 19 березня 2019 року заходи забезпечення позову та заходи зустрічного забезпечення вжитих ухвалою суду від 16 лютого 2021 року.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову та зустрічного забезпечення задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2019 року, скасовано зустрічне забезпечення вжите ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, адвокат Адабаш С.А. в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити частково, лише в частині скасування заходів зустрічного забезпечення позову.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 та його адвокат Адабаш С.А. не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Тому згідно правил ст. 350-5 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщеної заявниці.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що станом на час звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову позивач ОСОБА_2 , за заявою якого застосовані заходи забезпечення позову, не виконав ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року про зустрічне забезпечення позову, а саме не вніс на депозитний рахунок Приморського районного суду м. Одеси грошові кошти у розмірі 250 000 гривень, тому суд задовольнив вимоги заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

За приписами ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Умови, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, визначені у ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Отже, на відміну від забезпечення позову, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ст. 154 ЦПК розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Згідно із ч. 9 ст. 154 ЦПК України особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

За приписами ч. 10 ст. 154 ЦПК України якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконає вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Жодних винятків з цього правила вказана норма процесуального закону не містить.

Більше того, законодавець не ставить в залежність виконання ухвали суду про зустрічне забезпечення від набрання нею законної сили, оскільки частиною восьмою статті 154 ЦПК України передбачено, що строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Разом з цим, як для можливості виконання ухвали про зустрічне забезпечення, так і для висновку суду про ухилення позивача від виконання зустрічного забезпечення, необхідним є факт та докази отримання відповідної ухвали суду позивачем (про зустрічне забезпечення).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції врахував, що копію ухвали про застосування зустрічного забезпечення позову від 16 лютого 2021 року адвокат позивача ОСОБА_2 Адабаш С.А. отримала 19 лютого 2021 року, однак позивачем вимоги ухвали суду у встановлений строк виконано не було.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неповідомлення учасників справи про дату та місце судового засідання не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

У сенсі положень частини 2 статті 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову підлягає розгляду в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду, при цьому положення статті 158 ЦПК України не передбачають повідомлення учасників справи про розгляд заяви, виклик учасників справи в судове засідання тощо.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову без належного сповіщення учасників справи не узгоджуються з положеннями статті 158 ЦПК України, що не передбачають повідомлення судом учасників справи про розгляд заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень процесуального права, що є підставою для скасування ухвали Приморського районного суду від 10 березня 2021 року, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Адабаш Світлани Аксентіївни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 12 жовтня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік