Провадження № 22-ц/812/654/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Миколаїв

справа № 486/1088/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Пасечнюком І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 4 лютого 2021 року суддею Савіним О.І. в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 12 лютого 2021року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання»

про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до КП «ЖЕО» про визнання дій протиправними.

Позивач зазначав, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира була придбана у 2010 році для доньки ОСОБА_2 , яка відразу вселилась у квартиру. У 2015 році ОСОБА_2 уклала з відповідачем договір про надання комунальних послуг. ІНФОРМАЦІЯ_1 донька померла. Після цього він особисто уклав з КП «ЖЕО» договір про надання комунальних послуг, а відповідач виставив йому до сплати борги, які утворились за життя доньки, за укладеним з нею договором.

Посилаючись на те, що споживачем послуг була донька, а він не набув обов`язку погашати борги за неї, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії відповідача в частині покладення боргових зобов`язань доньки на нього.

Представник відповідача позов не визнав, пославшись на обов`язок власника утримувати житло та оплачувати комунальні послуги.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивоване правомірністю нарахування плати за надані комунальні послуги, на відсутність підстав для визнання боргу безнадійним та його списання і обов`язком власника утримувати майно, яке йому належить.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилався на помилковість висновку суду про його обов`язок, як власника, утримувати майно, на безпідставне дослідження судом підстав для списання боргу та на наявність договірних правовідносин між померлою споживачкою послуг та відповідачем, що підтверджується зверненням відповідача з заявою про видачу судового наказу про стягнення вартості спожитих послуг саме з ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що з 31 липня 2010 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).

З 25 жовтня 2010 року у квартирі зареєстрована донька власника ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 (а.с. 7, 13).

28 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та КП «ЖЕО» укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 9).

Судовим наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 2 березня 2020 року з ОСОБА_2 на користь КП «ЖЕО» стягнуто 3 529, 17 грн. за надані житлово-комунальні послуги за період з 1 вересня 2018 року по 1 березня 2019 року (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 4).

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (стаття 319 ЦК України).

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник майна, відповідно до своєї частки у ньому, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 64, 68 ЖК України та пунктів 14, 17, 35 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 травня 2005 року № 76, наймачі зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги у строки, встановлені чинним законодавством.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

1 травня 2019 року вступив в дію Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Згідно зі статтею 1 Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач та виконавець.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За приписами статті 5 Закону, житлово-комунальна послуга з управління багатоквартирним будинком включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

Отже, витрати на утримання будинку та прибудинкової території є об`єктивно необхідними для належного функціонування майна та збереження його експлуатаційних якостей, сприяють утриманню цього майна у належному стані та збереженню квартири, власником якої є позивач.

Таким чином, ОСОБА_1 має нести витрати по утриманню належного йому майна, а підстави вважати протиправними дії КП «ЖЕО» в частині покладення на нього боргових зобов`язань, відсутні.

Посилання апелянта на договірні зобов`язання між КП «ЖЕО» та ОСОБА_2 , зокрема, на підставі винесеного судом наказу про стягнення з неї заборгованості за спожиті послуги, спростовуються наведеними вище нормами діючого законодавства. Доказів сплати ОСОБА_2 визначеної судовим наказом заборгованості, матеріали справи не містять. Розмір заборгованості ОСОБА_1 не оскаржує.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 20 квітня 2021 року