Єдиний унікальний номер 227/941/21
Номер провадження 22-ц/804/2541/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2021 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Хандуріна В.В. в місті Добропіллі Донецької області, в справі номер 227/941/21 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернулось АТ «Акцент-Банк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.12.2018 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, покладених на нього кредитним договором, станом на 25.12.2020 року утворилась заборгованість у загальній сумі 16731,28 грн, з яких: заборгованість за кредитом 11813,28 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 4768,00 грн, штраф 150,00 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2021 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за договором б/н від 01.12.2018 року станом на 25.12.2020 року у розмірі 16581,28 грн, з яких: 11813,28 грн - заборгованість за кредитом, 4768,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням в частині спору про стягнення штрафу не погодився позивач АТ «Акцент-Банк», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги АТ «А-Банк» в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них.

Суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафу в розмірі 150,00 грн, апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 01.12.2018 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 6).

Відповідно до паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» встановлена базова відсоткова ставка в розмірі 3,9% в місяць (46,8% річних) (а.с. 6 зв.-7).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщено на сайті https://а-bank.ua/terms/ в розділі «Умови та правила» (а.с. 7-11).

З розрахунку заборгованості за договором від 01.12.20218 року вбачається, що станом на 25.12.2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед АТ «Акцент-Банк» становить 16731,28 грн, з яких, зокрема, штраф 150,00 грн (а.с. 5).

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення штрафу в розмірі 150,00 грн, суд першої інстанції виходив з відсутності умов про встановлення відповідальності у вигляді штрафу.

Такий висновок суду першої інстанції в цій частині є правильним та таким, що відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач, крім тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, заявив вимогу про стягнення

штрафу в розмірі 150,00 грн.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач надав Анкету-заяву позичальника, витяг з Тарифів користування кредитною карткою, витяг з Умов і правил надання банківських послуг, Паспорт споживчого кредиту.

При цьому, як, правильно вказав суд першої інстанції, витяг з Тарифів користування кредитною карткою та витяг з Умов і правил надання банківських послуг, не містять умови про встановлення у вигляді штрафу.

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» також не містіть умов стягнення штрафів через прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, порядок нарахування та розмір неустойки у вигляді штрафу сторони не погодили, а отже заборгованість в цій частині стягненню не підлягає.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, зокрема про безпідставність посилання судом першої інстанції на практику Верховного Суду, є необґрунтовані, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2021 року.

Суддя: