Провадження № 22-ц/812/1746/21 Головуючий суду першої інстанції Боброва І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м. Миколаїв Справа 487/3529/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бобрової І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 17 червня 2021 року, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко Ірини Валентинівни про визнання договорів купівлі-продажу нікчемними і недійсними та витребування майна з чужого володіння, -

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який уточнила в подальшому, до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко Ірини Валентинівни про визнання договорів купівлі-продажу нікчемними і недійсними та витребування майна з чужого володіння.

Доводи позову обґрунтовано тим, що 31 травня 1994 року на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_7 та нею, вона набула право власності на трикімнатну квартиру, житловою площею 38,6 кв. м, загальною площею 51,9 кв.м АДРЕСА_1 .

Після набуття права власності на вказану квартиру вона не надавала згоди у будь-якій формі на її відчуження.

18 жовтня 2019 року їй стало відомо про те, що нібито власником належної їй квартири є ОСОБА_2 .

З`ясувалось, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2018 року, укладеного між ОСОБА_5 , в особі ОСОБА_8 , яка діяла за довіреністю, та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В., за яким ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 прийняв трикімнатну квартиру, житловою площею 38,6 кв.м, загальною площею 51,9 кв.м, АДРЕСА_1 .

На підтвердження права власності на вищезазначену квартиру ОСОБА_5 , як власник житла, надав нотаріусу договір купівлі-продажу від 26 вересня 2001 року, зареєстрований Товарною біржею «Мегаполіс Інфо» м. Миколаїв за № 428 та зареєстрований КП ММБТІ 24 грудня 2002 року за реєстровим № 17104.

На підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2018 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В. за реєстровим № 727 та зареєстрованому у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_2 , а остання прийняла трикімнатну квартиру, житловою площею 38,6 кв.м, загальною площею 51,9 кв.м, АДРЕСА_1 .

Між тим, листом КП ММБТІ про надання інформації № 57 від 08 січня 2019 року, на адвокатський запит повідомило про те, що відповідно до паперових носіїв інвентарної справи станом на 28 листопада 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстроване в КП ММБТІ за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 31 травня 1994 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № 142200251 від 22 жовтня 2018 року, за період з моменту введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до теперішнього часу не вбачається про будь-яке відчуження квартири АДРЕСА_1 , саме позивачем ОСОБА_4 .

У відповідності до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 жовтня 2018 року вбачається, що Заводським відділом поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004088 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 190 КК України, за фактом шахрайства, а саме: незаконних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Отже ОСОБА_5 ,укладаючи договір купівлі-продажу від 23 серпня 2018 року з ОСОБА_6 , надав нотаріусу фіктивний договір купівлі-продажу № 428 від 26 вересня 2001 року, який нібито підтверджує право власності на спірну квартиру, що само по собі не відповідає дійсності. Отже такий договір є нікчемним та недійсним.

Крім цього на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2018 року, ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла трикімнатну квартиру, АДРЕСА_1 , а оскільки ОСОБА_6 не мав права розпоряджатися вказаною квартирою цей договір є також нікчемним та недійсним.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_4 просила суд визнати:

- договір купівлі-продажу № 428 від 26 вересня 2001 року квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрований Товарною біржею «Мегаполіс-Інфо» м. Миколаїв нікчемним та недійсним;

- визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладний між ОСОБА_5 , в особі ОСОБА_8 , яка діяла за довіреністю, та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального коругу Захаренко І.В. 23 серпня 2018 року за реєстровим № 661 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 27631080 нікчемним та недійсним;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вилучити з реєстру запис № 27631080, про реєстрацію договору купівлі-продажу квартирі АДРЕСА_1 , 23 серпня 2018 року укладений між ОСОБА_5 , в особі ОСОБА_8 , яка діяла за довіреністю та ОСОБА_6 ;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вилучити з реєстру, запис № 27967002, про реєстрацію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 вересня 2018 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ;

- витребувати у ОСОБА_2 на її користь а квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває в незаконному володінні та повернути її законному володільцю.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 428 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 вересня 2001 року, за яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 . В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Також розподілено судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_4 не підписувала договір купівлі-продажу від 26 вересня 2001 року, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладання спірного правочину, а відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування встановлених обставин, а відтак з огляду на вимоги частини 3 статті 203 ЦК України такий правочин є недійсним. На усунення перешкод у користуванні належним ОСОБА_4 нерухомим майном її вимога по витребуванню (поверненню) майна також задоволена судом.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 23 серпня 2018 року за реєстровим № 661, суд виходив з того, що незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, оспорювання наступних договорів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника а враховуючи те, що спірна квартира вибула з володіння власника ОСОБА_4 не з її волі іншим шляхом, то квартира АДРЕСА_1 підлягає витребуванню у ОСОБА_2 та поверненню ОСОБА_4 .

Крім того, у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не взяв до уваги заяву представника відповідача ОСОБА_2 щодо визнання недопустимими та незаконними доказами висновки експертиз. Більш того, експерту надавалися зразки підписів позивача, але сам представник ОСОБА_4 у судовому засіданні запевнював суд, що позивач більше 10 років відсутня в Україні. Також є незрозумілим з яким саме почерком і якої саме особи було проведено порівняння почерків експертом, оскільки позивач не перетинала кордон України до проведення почеркознавчої експертизи.

Суд не надав належної оцінки двом довідкам МБТІ, які надані були представником позивача, а саме: одна з довідок, датована 22 жовтня 2018 року, має підпис та печатку посадової особи Миколаївського БТІ, а інша довідка від 08 січня 2019 року, видана БТІ, не має печатки, а значить не має статусу документу, тобто не може слугувати доказом у справі.

Судом також не вивчалось питання щодо користування та володіння позивачем спірною квартирою протягом 20 років. Не були витребувані відомості з Державної міграційної служби України в Миколаївській області щодо реєстрації осіб за адресою цієї квартири протягом 20 років, а також зняття з місця проживання за адресою спірної квартири будь-яких осіб протягом цього ж часу, не витребувано відомості з житлово-комунальної установи, яка надає послуги по утриманню будинку, з приводу того, на чиї прізвища були оформлені особові рахунки протягом років, коли квартира перебувала у власності відповідачів. Якщо особовий рахунок по утриманню будинку був оформлений на когось з відповідачів, то твердження позивача щодо оплати рахунків не відповідають дійсності. Не було витребувано судом також відомостей з установ щодо надання тепло-, газо-, енерго-, та водопостачання саме з цього ж приводу. Оформлення особових рахунків на будь-якого з відповідачів відразу ж доводить неправдивість тверджень позивача.

Таким чином, суд не взяв до уваги, що: квартира практично була нічийною; що нотаріус. оформлюючи договір купівлі-продажу 23 серпня 2018 року не витребував з КП ММБТІ довідку про реєстрацію права власності на паперових носіях; до кримінальної відповідальності ніхто не притягнутий; 10 листопада 2020 року постановлена ухвала Заводського районного суду в справі № 487/7102/18, якою відмовили заступнику начальника СВ Заводського ВП в задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0004088 за ознаками частини 3 статті 190 КК України.

Позивач, перебуваючи за межами України, не мала можливості підписати договір про надання правової допомоги, проте в судовому засіданні був присутній її представник.

Також суд взяв до уваги тільки голослівні твердження представника позивача, оскільки самого позивача не було у судовому засіданні. Безперечних законних доказів в цій справі взагалі позивачем не було надано.

Крім того, скаржник зазначає, що одночасне пред`явлення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикація) та про визнання недійсним правочину із застосуванням реституції є помилковим, оскільки вказані позовні вимоги є взаємовиключними, а рішення, яким одночасно будуть задоволені такі вимоги, призведе до конфлікту інтересів та неможливості одночасного виконання цих вимог, адже виконання однієї вимоги виключає можливість виконання іншої (Постанови Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6- 2407цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2723цс16).

Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає законність і добросовісність такого набуття.

Судом не був вивчений правочин щодо першого продажу спірної квартири, як факт незаконного відчуження, і це не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

Від ОСОБА_4 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначено, що позивач з доводами апеляційної скарги не згодна, оскаржуване рішення суду є законним та ухвалено у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З приводу доводів апеляційної скарги зазначає наступне.

В рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом вчинення шахрайських дій відносно кв. АДРЕСА_1 , що належить позивачу, було проведено судові почеркознавчі експертизи, про які зазначає ОСОБА_2 .

В підготовчому засіданні, ухвалою від 19 грудня 2019 року, судом в порядку статті 84 ЦПК України, з СУ ГУНП в Миколаївській області витребувані копії зазначених судових експертиз.

Експертне дослідження проводилося судовим експертом з використанням вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_4 за період який надає судовому експерту право приймати ці вільні зразки для дослідження. Данні обставини підтвердила судовий експерт яка проводила ці судові експертизи, будучи допитаною в судовому засіданні.

Окрім цього, в підготовчому засіданні, ухвалою від 04 січня 2021 року в порядку статті 84 ЦПК України за заявою самого представника відповідача - ОСОБА_9 з Державної прикордонної служби України витребовувалась інформація щодо перетину державного кордону позивачем, за період з 01 січня 2001 року по день надання інформації з зазначенням дати виїзду та в`їзду на територію України. До суду надійшла інформація про те, що у відповідності до баз даних, в яких реєструється облік громадян перетнувших державний кордон України, відомості зберігаються за останні п`ять років.

Також до матеріалів цивільної справи долучено оригінал заяви позивача ОСОБА_4 від 02 березня 2020 року у перекладі українською мовою, де остання дає пояснення щодо заявленого позову та укладення договору про надання правової допомоги між нею та її представником.

Зазначені відповідачем ОСОБА_2 обставини про те, що довідка від 08 січня 2019 року, видана БТІ, не має печатки, а значить не має статусу документу, тобто не може слугувати доказом у справі не має під собою підґрунтя. Зазначений документ виготовлений на офіційному бланку, підписаний керівником, зареєстрованій у відповідності до інструкції про діловодство, а печатка на такому документі не є обов`язковою.

Крім того, станом на вересень 2018 року кв. АДРЕСА_1 була в дуже охайному стані, обжита та повністю відповідала потребам для гідного мешкання в ній, про що свідчать фото цієї квартири станом на 23 серпня 2018 року, розміщені на сайти «DOM RIA», з метою реалізації квартири.

Реалізацією квартири на прохання позивача займалася її подруга ОСОБА_10 .

Від інших учасників справи на день розгляду апеляційної скарги відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам не в повній мірі.

Судом було встановлено, що 31 травня 1994 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, відповідно до якого остання набула право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 31 травня 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3729.

Після набуття позивачем права власності на вищевказану квартиру будь-які дії направлені на її відчуження ОСОБА_4 не вчинялися, про що свідчить повідомленням КП ММБТІ від 22 жовтня 2018 року № 2599, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 30 грудня 2012 року (кінцевий термін здійснення повноважень з реєстрації прав власності на нерухоме майно КП ММБТІ) зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 31 травня 1994 року.

Відповідно до копії договору № 428 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 вересня 2001 року, укладеного на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу від 23 серпня 2018 року ОСОБА_8 , яка діяла від імені ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського територіального округу Миколаївської області Захаренко І.В.

18 вересня 2018 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений тим же приватним нотаріусом Захаренко І.В.

За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 жовтня 2018 року № 142200251, право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 727 від 18 вересня 2018 року.

В рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_10 від 18 жовтня 2018 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004088 за фактом вчинення шахрайських дій відносно квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , було проведено судові почеркознавчі експертизи.

Відповідно до висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 327 від 17 грудня 2019 року зазначено, що: «підпис у вигляді запису «Ніков» та рукописний запис « ОСОБА_5 » в графі «Покупець» на 2-ій сторінці Договору № 428 Купівлі-продажу нерухомого майна від 26 вересня 2001 року, укладеного на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.

Підпис у вигляді запису «Ніков» та рукописний запис « ОСОБА_5 » в графі «ПІДПИС:» на 1-й сторінці Довіреності від 06 серпня 2018 року від імені ОСОБА_5 з серією та номером ННК 152826, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Захаренко І.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 600, виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.

Відповідно до висновку експерта № 328 від 13 грудня 2019 року зазначено, що: «підпис в графі «Продавець» на 2-ій сторінці договору № 428 Купівлі-продажу нерухомого майна від 26 вересня 2001 року, укладеного на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Рукописні записи «Друкер Вікторія Анатолії(ье)вна» в графі «Продавець» на 2-ій сторінці договору № 428 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 вересня 2001 року, укладеного на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою».

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Пред`являючи позов, ОСОБА_4 стверджувала, що договір купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2001 року № 428 вона не підписувала, підпис у ньому вчинено іншою особою.

Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частиною 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 227 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення оспорюваного договору, договір купівлі-продажу квартири укладався в письмовій формі.

Висновком експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 328 від 13 грудня 2019 року, складеним на підставі постанови від 27 листопада 2019 року старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області Біляєва М.П. у кримінальному провадженні № 0004088 про призначення судової почеркознавчої експертизи, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Продавець» та рукописні записи « ОСОБА_4 » в графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 26 вересня 2001 року, укладеного на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд правильно врахував, що висновок № 328 від 13 грудня 2019 року, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є судовим експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, відповідає положенням статті 102 ЦПК України. Експерт була допитана судом першої інстанції при розгляді цієї справи та підтвердила правильність своїх висновків.

Колегія суддів враховує допустимість висновків експерта як доказу, оскільки експертиза договору проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи в доводах апеляційної скарги проти висновку експерта, не надала доказів на його спростування, не скористалася правом на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі.

Отже, на думку колегії суддів, висновок експерта № 328 від 13 грудня 2019 року судом першої інстанції належно оцінений у сукупності з іншими доказами.

Встановивши, що ОСОБА_4 оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 19 жовтня 2001 року не підписувала, відповідно, умови цього договору не погоджувала, суд зробив обґрунтований висновок, що у ОСОБА_4 було відсутнє волевиявлення на укладення цього договору.

Разом з цим, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, спірний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 вересня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є неукладеними, тому у задоволенні позовних вимог про недійсність цього договору слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково визнав оспорений позивачем договір купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2001 року недійсним.

Між тим Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним договору купівлі продажу її квартири, посилаюсь на те, що цей договір не підписувала, умови його не погоджувала, а відповідач ОСОБА_2 відмовляє в поверненні квартири позивачу як власнику цього нерухомого майна, посилаючись на те, що вона після декількох разів укладення договорів купівлі-продажу вказаної квартири, за останнім договором купівлі продажу є добросовісним набувачем.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на витребувані (поверненні) їй квартири, оскільки ця квартира знаходиться у фактичному користуванні відповідача. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом витребування (повернення) квартири.

Помилкове посилання суду першої інстанції при задоволенні вимог позивача щодо витребування (повернення) квартири, з огляду на недійсність правочину, на впливає на вирішення спору по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що на довідці КП ММБТІ, яка була надана представником позивача, від 08 січня 2019 року, відсутня печатка у зв`язку з чим вона не може слугувати доказом у справі на заслуговують на увагу, оскільки відбиток печатки не є обов`язковим реквізитом зазначеного документа.

Аргументи скарги про те, що судом першої інстанції не витребувано інформації щодо реєстрації осіб за адресою цієї квартири протягом 20 років, відомості з житлово-комунальної установи, з установ щодо надання тепло-, газо-, енерго-, та водопостачання є безпідставними з огляду на те, що відповідно до приписів статей 12, 81, 83 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Суд може розглянути клопотання учасників справи щодо витребування доказів у разі неможливості самостійно надати такі докази (частина 1 статті 84 ЦПК України). Крім того, зазначені обставини не входять до предмету доказування у цій справі.

Щодо витребування відомостей з Державної міграційної служби України в Миколаївській області, то така інформація за клопотанням сторони була витребувана судом та міститься в матеріалах справи.

Посилання скаржника на той факт, що при розслідуванні кримінального провадження ніхто не був притягнутий до кримінальної відповідальності не впливає на вирішення спору у цій справі та не позбавляє скаржника можливості звернутися до поліції з приводу незаконності дій осіб під час передачі їй спірної квартири, зокрема, на дії нотаріуса, який на її думку, оформив договір купівлі-продажу 23 серпня 2018 року, не витребувавши з КП ММБТІ довідку про реєстрацію права власності на паперових носіях.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, то ухвалене судове рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню в частині визнання договору купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2001 року недійсним та ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржувалася, судом апеляційної інстанції з огляду на вимоги частини 1 статті 367 ЦПК України, не перевірялось.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. та 966,00 грн.

З урахуванням задоволених позовних вимог на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 966,00 грн, тобто по 483,00 грн з кожного.

За подачу апеляційної скарги на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню з ОСОБА_4 судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 1 152, 60 грн.

Застосувавши правило взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати судових витрат одне одному, остаточно на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 669,60 грн (1 152, 60 - 483).

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2021 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 428 від 26 вересня 2001 року, укладеного на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо», за яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 428 від 26 вересня 2001 року, укладеного на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо», за яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 669 грн 60 коп. судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 483 грн 00 коп.

В іншій частині зазначене судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.