Справа № 938/528/20
Провадження № 22-ц/4808/992/21
Головуючий у 1 інстанції Джус Р. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області Юрчук С.В., третьої особи ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про виділення під`їзної дороги до житлового будинку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Джусом Р.В. 20 квітня 2021 року у селищі Верховина Івано-Франківської області, повний текст якого складено 29 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подано позов до Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області №496/8-23/2019 від 25.06.2019 «Про виділення під`їзної дороги до житлового будинку».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є спадкоємцем після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема, згідно рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2020 в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_5 за ним визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна: житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також згідно даного рішення суду, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 за ним визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою.

17 вересня 2019 року комісією Білоберізької сільської ради ОТГ, на підставі заяви ОСОБА_3 від 15.08.2019 складено акт винесення в натурі (на місцевості) меж житлової вулиці та під`їзної дороги у селі Устеріки, присілок Долина. Однак, вказана під`їзна дорога, яка хоча і передбачена генеральним планом села Устеріки, ніколи не використовувалась а ні позивачкою, а ні попереднім власником, а ні суміжними землекористувачами. Жодних звернень від попереднього власника земельної ділянки, яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_3 , до Білоберізької сільської ради щодо виділення під`їзної дороги, не надходило, що підтверджується довідкою сільської ради. У ОСОБА_3 наявні інші шляхи під`їзду до її домогосподарства, якими користувався попередній власник земельної ділянки, і користується вона на даний час.

Рішенням Білоберізької сільської ради від 25.06.2019 його позбавлено права власності на частину земельної ділянки для особистого підсобного господарства площею 0,38га, як спадкоємця ОСОБА_5 , якій дана земельна ділянка була передана у власність рішенням Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 «Про приватизацію земельних ділянок», а відтак оспорюване рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області №496/8-23/2019 від 25.06.2019 «Про виділення під`їзної дороги до житлового будинку» (а.с.2-7, том.1).

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.228-223, том.1).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що судом не враховано, що оспорюване рішення, прийняте без врахування Закону України «Про відчуження земельних ділянок, які перебувають у приватній власності, позбавило його частини земельної ділянки для особистого підсобного господарства площею 0,38га як спадкоємця та надано для проїзду третій особі дорогу шириною 6 метрів.

Рішенням Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 року ОСОБА_5 (попередній власник) приватизувала земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,10 га та для особистого підсобного господарства площею 0,38 га в с.Устеріки Верховинського району, а тому, у разі наявності у громадянина документа, що підтверджує спадкоємство та рішення про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки спадкодавцю, прийняте органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року, такий громадянин має право на дану земельну ділянку розробити технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судом залишено поза увагою, що згідно акту винесення меж вулиці дорога згідно генерального плану мала б проходити через земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 , однак ні в технічній документації ОСОБА_7 , ні у витягу із Державного земельного кадастру не вбачається існування дороги с.Устеріки, Нижній Кут.

Поза увагою суду залишились пояснення свідків по справі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили той факт, що з 1940 року і по даний час жодної під`їзної дороги до господарства ОСОБА_3 не існувало, а наявна під`їзна дорога, яка розташована уверху села та нею користуються жителі села.

Також ним надано ряд доказів про місце знаходження земельної ділянки, яким суд не надав жодного правового значення.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.240-247,том.1)

Заперечуючи доводи апеляційної скарги представник Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області подав відзив на апеляційну скаргу, у якій посилається на законність та обґрунтованість рішення суду.

Вказує, що виділяючи під`їзну дорогу до житлового будинку ОСОБА_3 у відповідності до генерального плану забудови с.Устеріки, Білоберізька сільська рада ні рішенням сільської ради від 18.12.1993 року, ні рішенням від 12.11.1993 року жодним чином не позбавила позивача права власності на земельну ділянку, яка була передана у власність. Площа земельних ділянок 0,16 га чи 0,48 га, які знаходяться в користуванні ОСОБА_1 , встановлена в результаті інвентаризації земельних ділянок та становить 0,5378 га, що на 0,578 га більше ніж передано у власність на підставі рішення сільської ради від 18.12.1993 року. Площа,необхідна для під`їзної дороги, становить 0,0492 га

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.18-21,том.2).

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області Юрчук С.В., третьої особи ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з недоведеності факту того, що під`їзна дорога, виділена на підставі оспорюваного рішення, проходить по земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні чи власності чи перебувала у власності його бабусі ОСОБА_5 . Належних доказів місцезнаходження відповідної земельної ділянки суду не надано. За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність порушених прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 прийняттям оспорюваного рішення Білоберізькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області.

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Встановлено, що предметом спору є рішення 23 сесії восьмого демократичного скликання Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області №496/8-23/2019 від 25.06.2019 «Про виділення під`їзної дороги до житлового будинку».

Згідно рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2020 р. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 за позивачем визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений на плані під літерою «А», що складається з коридору під номером 1, площею 4,0 м.кв., кімнати під номером 2, площею 14,7 м.кв., кухні під номером 3, площею 7,8 м.кв., кімнати під номером 4, площею 9,4 м.кв., кімнати під номером 5, площею 15,6 м.кв., санвузлу під номером 6, площею 3,3 м.кв., коридору під номером 7, площею 4,7 м.кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: стайню, позначену на плані під літерою "Б", вбиральню, позначену на плані під літерою "В", сарай, позначений на плані під літерою "Г", оборіг, позначений на плані під літерою "Д".

Також згідно даного рішення суду, в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6 , за ним визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна, а саме: житловий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений на плані під літерою «А», що складається з коридору під номером 1, площею 4,0 м.кв., кімнати під номером 2, площею 14,7 м.кв., кухні під номером 3, площею 7,8 м.кв., кімнати під номером 4, площею 9,4 м.кв., кімнати під номером 5, площею 15,6 м.кв., санвузлу під номером 6, площею 3,3 м.кв., коридору під номером 7, площею 4,7 м.кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: стайню, позначену на плані під літерою "Б", вбиральню, позначену на плані під літерою "В", сарай, позначений на плані під літерою "Г", оборіг, позначений на плані під літерою "Д" (а.с.29-31,том.1).

Право власності на згаданий будинок та господарські будівлі і споруди ОСОБА_3 підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 53-54,том.1).

На підтвердження позовних вимог позивач надав акт приватної власності на землю від 06.11.1995 року, копію рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року та архівний витяг з протоколу Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 року (а.с.16,17,17-зворот, том.1).

Згідно рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року №20, у приватну власність ОСОБА_5 передано земельну ділянку площею 0,16га, з яких: 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,10га для особистого підсобного господарства. В користуванні залишилось - 034га (а.с.17-зворот, том.1).

На підставі вказаного рішення Устеріківської сільської ради 06 листопада 1995 року ОСОБА_5 видано акт (тимчасовий) приватної власності на землю загальною площею 0,16 га, в тому числі ділянка № 1 ,загальною площею в користуванні громадянки ОСОБА_5 залишилось 0,34 га (а.с.17, том.1).

На підтвердження того, що рішення Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 року приймалося відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-91 позивач долучив рішення Устеріківської сільської ради від 14.10.1993 року (а.с.206-207 том.1).

З довідки Білоберізької сільської ради від 08.04.2021 року, виданої на підставі погосподарської книги, ОСОБА_5 зареєстрована та постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 та їй належала земельна ділянка площею 0,50 га (а.с.212, том.1).

У кадастровому плані земельної ділянки відображено межі, а саме: від А до Б ОСОБА_11 , від Б до В ОСОБА_12 , від В до ОСОБА_13 ; від Г до Д ОСОБА_1 , від Д до А землі запасу сільської ради (пасовище) (а.с.60, том.1).

Згідно рішення Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 ОСОБА_5 , приватизувала земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд - 0,10га, та для особистого підсобного господарства - 0,38га в селі Устеріки Верховинського району, що підтверджується архівним витягом №Б-385 від 08.10.2020. Вказане рішення приймалось відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (а.с.16,том.1).

Межі, площа та конфігурація земельної ділянки, яка належала ОСОБА_5 були визначені в акті (тимчасовому) приватної власності на землю від 06.11.1995 року (а.с.17, том.1).

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 19.12.2017 року та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці кадастровий № :01:002:0079 в АДРЕСА_2 , а саме: житлового будинку позначеного на плані під літерою «А», загальною площею 132,7 кв.м., будівлі літньої кухні позначеної на плані під літерою "Б" площею 19,4кв.м., навісом позначеним на плані під літерою "В" площею 7,5 кв.м., погребу, позначеного на плані під літерою "Г", площею 10 кв.м., стайні, позначеної на плані під літерою "Д", загальною площею 51,9 кв.м. та дворової вбиральні (а.с.153-154,том.1)

Згідно договору дарування земельної ділянки від 19.12.2017 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2476 га, кадастровий № :01:002:0079 за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с.Устеріки, Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.155-156,том.1).

17 вересня 2019 року комісією Білоберізької сільської ради ОТГ на підставі заяви ОСОБА_3 від 15.08.2019 було складено акт винесення в натурі (на місцевості) меж житлової вулиці та під`їзної дороги у селі Устеріки присілок Долина (а.с.15,15-зворот,том.1).

Рішенням Білоберізької сільської ради ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області від 17.11.2020 №700/8-32/2020 виправлено технічну помилку в рішенні Білоберізької сільської ради ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області від 25.09.2019 №496/8-23/2019 в частині написання прізвища заявника, а саме виправлено із « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 ». Всі інші пункти рішення залишено без змін (а.с.63.том.1).

На а.с.128-149 у томі 1 наявна технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_7 (попереднього власника будинку та земельної ділянки ОСОБА_16 в.) на території с.Устеріки, урочище Нижній Кут.

Відповідачем надано викопіювання з генерального плану забудови с.Устеріки, копію акту винесення в натурі межі дороги, копію схеми виносу меж, копію акту виносу меж згідно схеми (а.с.159, 161, 162 том.1).

Судом оглянуто генеральний план забудови с.Устеріки, розроблений у 1982 році, згідно якого до домогосподарства третьої особи ОСОБА_3 передбачена під`їздна дорога.

Згідно з статтею 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно зі ст.ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Згідно із статтею 39 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до частини третьої статті 71 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (стаття 83 ЗК України).

Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Із оглянутих у судовому засіданні картографічних матеріалів (генерального плану населеного пункту) встановлено існування громадської вулиці (під`їзної дороги) до домоволодіння третьої особи ОСОБА_3 . Із пояснень представника сільської ради у судовому засіданні встановлено , що користування іншою дорогою, яка проходить уверху села, з урахуванням рельєфу гірського населеного пункту обмежене, оскільки прохідність може бути забезпечена лише для вантажних транспортних засобів.

Доказів про те, що за рахунок громадської вулиці (під`їзної дороги) до будинковолодіння ОСОБА_3 зменшена земельна ділянка позивача матеріали справи не містять, як і не містять доказів про порушення його права на землю в цілому оспорюваним рішенням сільської ради.

Оскільки права позивача не порушені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним та скасування рішення Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області від 25.06.2019 «Про виділення під`їзної дороги до житлового будинку».

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП],§ 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.