Справа № 156/1294/20
Провадження № 2/156/141/21
Рядок статзвіту № 70
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі головуючого - судді Малюшевської І. Є.,

за участю секретаря судового засідання Киці Л. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Іваничі цивільну справу № 156/1294/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Іваничівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Львів) про визнання батьківства,

учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 - не з`явився;

Представник позивача Улибіна-Вельгус М.В. ;

Відповідачка ОСОБА_4 - не з`явилася;

Представник відповідача Свередюк Ю.А. ;

Представник третьої особи - не з`явився;

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

23.12.2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом мотивуючи його тим, що з 2012 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 . Проживали разом, але шлюб зареєстровано ними не було. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась спільна донька ОСОБА_6 .

При реєстрації народження доньки запис про батька був зроблений зі слів матері, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідач не хотіла, щоб ми подали спільну заяву як чоловік та жінка, котрі не перебувають у шлюбі для реєстрації народження спільної доньки. Пояснювала це тим, що зробимо це пізніше, коли зареєструємо офіційно шлюб. На жаль, цього так і не відбулося.

З самого народження він був поруч з донькою, вона називає та знає, що він її батько. З 2018 року вони з відповідачем не проживають разом. Донька проживає з відповідачем та її новим співмешканцем.

Натомість він іншої сім`ї не створив. До доньки відноситься, як до єдиної люблячої дитини. Він хоче з нею постійно бачитися, проте, відповідач чинить йому перешкоди.

Відтак, змушений звертатися до суду з даним позовом.

З урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати його батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язати Іваничівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести відповідні зміни до актового запису про її народження, зазначивши його батьком, та видати нове свідоцтво про народження, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_6 ». Просить стягнути з відповідача судові витрати.

ІІ . Позиція учасників справи

В попередньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю.

Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Вважає, що стороною позивача доведено факт батьківства ОСОБА_1 , однак такий позбавлений можливості спілкування з його дочкою. У зв`язку з чим позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі, судові витрати залишити за позивачем.

Відповідачка в попередньому судовому засіданні заперечила проти задоволення позову покликаючись на те, що дитина ОСОБА_1 , як батька, не пам`ятає і не бажає з ним спілкуватися. Зазначила, що станом на даний час вона створила іншу сім`ю та перебуває в іншому шлюбі, і ОСОБА_6 почала звикати до її нинішнього чоловіка, як до батька. Заявила, що усі намагання ОСОБА_1 щодо проявів спілкування з дочкою завдають останній лише стресу. Вважає, що поданий позивачем позов є нічим іншим як бажанням зіпсувати відносини у теперішній сім"ї відповідачки, оскільки в самого особисте життя, після розриву їх відносин, - не склалося.

Представник відповідачки Свередюк Ю.А. в судовому засіданні позов заперечила у повному обсязі у зв`язку із його безпідставністю, посилаючись на те, що згідно медичної картки відповідачки вагітність тривала сорок тижнів, отже, імовірно, зачаття дитини відбулось у листопаді 2012 року. Почали проживати у 2013 році, тобто на момент початку проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідачка вже була вагітною. У медичній картці також зафіксовано в які конкретно місяці відповідачка проживала у с. Морозовичі, в с. Поромів та у м. Нововолинську. Оскільки, відповідачка у період вагітності була неповнолітньою, медичний супровід здійснювалося постійно та, відповідно, здійснені чіткі записи у медичній картці фіксування місця її проживання у 2014-2015 роках. Сторони проживали разом короткі періоди, та, враховуючи їхні нестабільні стосунки, відповідачка не вважала позивача батьком своєї дитини, тому і не бажала, щоб він був вказаний батьком дитини, оскільки вірила, що він таким не являється, і відповідно, відмовила у внесенні відомостей відповідно до Сімейного Кодексу України за його заявою про визнання батьківства. Спільні фотографії не є беззаперечними доказами того, що ОСОБА_6 є біологічною дитиною позивача. Щодо ухилення позивача від участі в експертизі, то просила не брати до уваги таке, у зв`язку з тим, що відповідачка захищає, в першу чергу, інтереси дитини, і згідно висновку психолога дитина не знає позивача та не вважає його батьком, а задоволення позовних вимог позивача буде великим стресом для дівчинки. Просила у задоволенні позову відмовити, судові витрати залишити за відповідачем.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 12.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 18.02.2021 року.

18.02.2021 року позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву.

04.03.2021 року постановлено ухвалу про призначення судово-медичної експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Відповідно до ухвали від 30.03.2021 року надано дозвіл на повне або часткове знищення об`єктів дослідження.

19.04.2021 року ухвалою суду поновлено провадження у даній справі.

Згідно ухвали від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.

За ухвалою від 09.06.2021 року явку відповідача визнано обов`язковою та ухвалено здійснити виклик в судове засідання свідків сторін по справі.

25.06.2021 року ухвалою суду призначено судово-медичну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення такої.

Згідно ухвали від 30.08.2021 року поновлено провадження у даній справі у зв`язку із неможливістю проведення експертизи, оскільки відповідачка з дитиною для відбору зразків не з`явилася.

Ухвалою суду від 17.09.2021 року витребувано з Іваничівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Львів) повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.10.2021 року в судове засідання належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, позивач та відповідачка не з`явилися.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , місце народження с. Морозовичі Іваничівського району Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Морозовичівської сільської ради Іваничівського району Волинської області 14.08.2013 року, актовий запис №4, батьками зазначено: батько - ОСОБА_10 , мати - ОСОБА_2 (а.с. 50).

На час народження дитини відповідач не перебувала в зареєстрованому шлюбі.

Згідно відповіді Іваничівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 17.12.2020 року № 1316/20.4-04-24 народження дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою) (а.с.9).

Дана інформація також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №5 від 30.09.2021 року (а.с. 168-170).

Позивачем на підтвердження спільного проживання з відповідачкою надано довідку Поромівської сільської ради від 04.12.2020 року № 422 про його проживання без реєстрації протягом 2013-2014 років за зареєстрованим місцем проживання відповідачки: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно довідки Поромівської сільської ради від 09.12.2020 року № 1261 протягом 2014-2015 років позивач проживав разом із співмешканкою ОСОБА_2 та її дочкою ОСОБА_6 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно акту про проживання осіб без реєстрації від 08.12.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхня дитина ОСОБА_6 проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з 2015 року по 2016 рік (а.с.12).

На підтвердження спілкування з відповідачем та дитиною позивачем надано фотографії, на яких відображено спільне проводження вільного часу й святкових подій (а.с. 14-16).

Відповідачем, на спростування тверджень позивача про їхнє спільне проживання, суду надано копію історії розвитку дитини ОСОБА_6 (а.с.53-59).

На підтвердження підстав позову та заперечень проти такого судом було отримано показання свідків обох сторін.

Так, із показань свідка ОСОБА_11 (матері позивача ОСОБА_1 ), судом встановлено, що у 2012 року ОСОБА_12 познайомився з ОСОБА_13 . 14 жовтня 2012 року він познайомив їх, представивши ОСОБА_13 , як свою дівчину. ОСОБА_13 і ОСОБА_12 зустрічалися, а в грудні 2012 року виявилося, що вона вагітна. З січня 2013 року та коли народилася ОСОБА_6 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 проживали в с. Морозовичі. Згодом проживали однією сім`єю в с. Поромові. Час від часу вони сварилися, і в такі періоди ОСОБА_12 не проживав з відповідачем. Однак, більшість часу їхнього спільного життя вони проживали разом - однією сім`єю. ОСОБА_12 брав участь у вихованні дитини, після роботи постійно проводив час та доглядав за дочкою. ОСОБА_6 називала його батьком. За час спільного проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ні разу не виникало питання щодо батьківства ОСОБА_12 . З 2018 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не проживають однією сім`єю. ОСОБА_12 намагався врегулювати дане питання мирно, однак ОСОБА_13 щоразу відмовляла.

Свідок ОСОБА_14 , який являється рідним братом позивача, суду показав, що у 2012 році ОСОБА_12 познайомився з ОСОБА_13 . У 2012 році стало відомо, що вона завагітніла. Згодом ОСОБА_12 переїхав у с. Морозовичі. Через деякий час вони з ОСОБА_13 та дитиною переїхали на проживання в с. Поромів. Ще через деякий час переїхали та проживали в м. Нововолинськ, де орендували квартиру. За деякий час вони знову перебралися на проживання в с. Морозовичі. За період спільного їх проживання ніколи не було мови щодо батьківства ОСОБА_12 . Вони разом чекали на дитину, ОСОБА_12 був поруч ОСОБА_13 весь період вагітності. ОСОБА_6 називала ОСОБА_12 батьком; стосунки у них були хороші. Протягом останніх трьох років ОСОБА_13 не дає бачитись ОСОБА_12 з дочкою. Дитину ОСОБА_12 любить й інших дітей у нього немає. За час спільного проживання ОСОБА_12 і ОСОБА_13 був період, коли ОСОБА_12 проживав окремо в с. Поромів.

Свідок ОСОБА_15 (сусіда ОСОБА_1 та ОСОБА_16 в с. Поромів) суду показав, що ОСОБА_12 представив йому ОСОБА_13 , як свою дівчину, та повідомив, що буде батьком. У березні ОСОБА_12 з ОСОБА_13 проживали в с. Морозовичі. ОСОБА_12 любить дитину, завжди визнавав ОСОБА_6 своєю дочкою. Зі слів ОСОБА_12 знає, що той з ОСОБА_6 не бачиться з 2019 року, бо забороняє колишня жінка. За час спільно життя були випадки, коли ОСОБА_12 періодами проживав окремо від ОСОБА_13 .

Із показань свідка ОСОБА_17 , яка є тіткою відповідачки, встановлено, що у 2013 році ОСОБА_13 проживала окремо від ОСОБА_12 . Новий рік ОСОБА_13 святкувала з друзями.

У лютому 2013 році, коли ОСОБА_13 була у неї в гостях, їй стало зле. Вони зробили тест на вагітність, який виявися позитивним. Оскільки ОСОБА_13 вже на той час не спілкувалася з ОСОБА_12 , то вона одразу ж подзвонила йому, тому, що тільки з ним ОСОБА_13 дружила та близько спілкувалася.

Після 14.02.2013 року матір ОСОБА_12 приїжджала в гості до матері ОСОБА_13 .

Під час їхнього спільного проживання вони часто переїздили. Стосунки у ОСОБА_12 з ОСОБА_13 були мінливими: вони то сварилися, то мирилися. Бували випадки рукоприкладства, однак ОСОБА_13 завжди йому вибачала. Остаточно розсталися вони чотири роки тому. Близько року ОСОБА_13 проживала одна, а потім вийшла заміж вдруге. Спочатку ОСОБА_12 приходив до дитини, а потім перестав приходити.

Коли сторони проживали разом в с. Морозовичі і стосунки між ними були хорошими, то ОСОБА_1 забирав ОСОБА_6 із садочка; відносини у нього та ОСОБА_6 , як у батька з дитиною, були добрими.

Свідок ОСОБА_18 , яка являється матір`ю відповідача, суду показала, що дізналася про вагітність ОСОБА_13 від своєї матері та сестри, оскільки дочка, через свій малолітній вік, боялася їй про це розказати. Про те, що дочка зустрічалася з позивачем вона не знала. Про відносини з іншими хлопцями дочка їй нічого не розповідала. У зв`язку із обставинами, що склалися, сестра подзвонила до ОСОБА_12 . ОСОБА_12 прийшов до них на знайомство 13-14 січня 2013 року, та пояснив, що вони з ОСОБА_13 зустрічаються, від дитини він не відмовлявся. За результатами їхньої зустрічі було вирішено питання про спільне проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які з того часу почали проживати разом. 15.02.2021 року вона познайомилася з матір`ю ОСОБА_12 .

ОСОБА_12 та ОСОБА_13 часто змінювали місце проживання. Позивач матеріально сім`ю не забезпечував, оскільки більшість часу не працював. Під час навчання відповідачки, вона їх матеріально забезпечувала, у періоди, коли ОСОБА_12 не працював. Протягом спільного життя ОСОБА_12 та ОСОБА_13 часто сварилися, мало місце рукоприкладство. Про те, чи ОСОБА_12 являється чи не є батьком ОСОБА_6 , ОСОБА_13 їй не розповідала та не повідомляла. Після остаточного припинення стосунків (років чотири-п`ять тому), ОСОБА_13 проживала з нею, а ОСОБА_1 за рік приходив до дитини декілька разів. Після переїзду до м. Нововолинська, позивач не цікавився щодо місця проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_6 . За період перебування ОСОБА_16 в іншому шлюбі ОСОБА_1 виявив бажання побачити дитину, однак дитина не захотіла з ним бачитися. ОСОБА_6 признає батьком іншого чоловіка відповідачки - ОСОБА_19 . Зараз дитиною опікуються ОСОБА_13 та ОСОБА_19 . Вважає, що для дитини буде стресом повідомлення про ОСОБА_1 , як її батька.

Окрім того, для з`ясування батьківства відповідача у справі відповідними ухвалами суду двічі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза.

Так, в ході підготовчого судового засідання 18.02.2021 року, у яке відповідачка та її представник не прибули, представником позивача - адвокатом Улибін-Вельгус М.В. було заявлено клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи спірного батьківства (а.с. 39-40), розгляд якого ухвалено провести у наступному підготовчого судовому засіданні у зв`язку із неявкою сторони відповідача.

18.02.2021 року з метою надання можливості стороні відповідача висловити позицію щодо заявленого представником позивача вищевказаного клопотання, підготовче судове засідання було відкладено на 04.03.2021 року з повторним викликом відповідача.

У підготовче судове засідання 04.03.2021 року учасники справи не з`явилися.

03.03.2021 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Свередюк Ю.А. про проведення підготовчого засідання без її участі, не визнання позову та заперечення щодо проведення судової експертизи для визначення батьківства ОСОБА_1 . При цьому, заперечення відповідачем не було будь-яким чином обґрунтованим, не надано доказів, що спростовують обставини, які є предметом дослідження в даному позові, не запропоновано власних питань, які слід покласти на вирішення експертизи, а також не запропоновано іншу судово-медичну установу для проведення експертизи (а.с. 64).

04.03.2021 року від представника позивача Улибін-Вельгус М.В. надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без її участі та участі позивача; просила задовольнити заявлене клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Суд, врахувавши обставини, а також те, що предметом спірних правовідносин у даній цивільній справі є оспорювання батьківства, у зв`язку із чим необхідні спеціальні знання, зваживши на те, що заперечення відповідача та представника щодо проведення судової експертизи будь-яким чином не обґрунтовані, на підставі ст. 103 ЦПК України задовольнив клопотання представника позивача Улибін-Вельгус М.В. та 04.03.2021 року постановив ухвалу про призначення судово-медичної експертизи спірного батьківства із зупиненням провадження у справі на час проведення такої.

На вирішення експертизи поставлені така питання: чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ?

При цьому, зобов`язано ОСОБА_4 , разом з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з`явитись до експертної установи у визначений експертом місце та час з метою відбору необхідних зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, зокрема про те, що у разі ухилення учасника справи, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

29.03.2021 року позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_4 а також їхні представники були повідомлені про час, місце та умови проведення призначеної судової експертизи, про що свідчать телефонограми, які містяться в матеріалах справи (ст. 78-81).

15.04.2021 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта (вих. № 19/103/9-3025-2021 від 08.04.2021 року) про неможливість проведення експертизи у зв`язку із неявкою ОСОБА_4 до Волинського НДЕКЦ МВС з дитиною для відбору зразків букального епітелію. ОСОБА_1 для відбору зразків 30.03.2021 року до експертної установи з`явився (а.с.86).

У зв`язку із вказаними обставинами, ухвалою суду від 19.04.2021 року було поновлено провадження у даній цивільній справі, підготовче судове засідання призначено на 13.05.2021 року.

У підготовче судове засідання 13.05.2021 року учасники справи не з`явилися.

12.05.2021 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Свередюк Ю.А. про проведення підготовчого засідання без її участі, невизнання позову та відсутність заперечень щодо призначення справи до судового розгляду.

13.05.2021 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Улибін-Вельгус М.В. про проведення підготовчого засідання без її участі, призначення справи до судового розгляду та виклик і допит заявлених свідків.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 09.06.2021 року.

24.05.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 - Свередюк Ю.А. надійшли письмові пояснення з питань ухилення від участі в експертизі, в яких зазначено про відсутність бажання матері ОСОБА_4 завдавати психологічного та психічного тиску на дочку ОСОБА_6 (якій 01.08.2021 року виповниться вісім років), розмовляючи про її народження, поясненнями, що у неї інший батько, а не ОСОБА_20 , якого дитина вважає батьком. Також вказано, що ОСОБА_4 та її дочка проживають на значній відстані із місцем розташування експертної установи (віддаленість населених пунктів становить приблизно 100 км), переїзд до м. Луцька та утримання від вживання води буде фізично виснажливим для дитини. Окрім того, через пандемію коронавірусної хвороби, перебування у місцях скупчення людей (транспортні засоби, державні установи), а також відібрання зразків букального епітелію через дихальні шляхи людини, ставить у більшу небезпеку і ОСОБА_4 і її дочку для захворювання на дану інфекційну хворобу. Також вказано, що судом не було вирішено фінансування транспортних витрат ОСОБА_4 та її дочки на доїзд до експертної установи та повернення до місця проживання. Отже, як зазначено представником відповідача, ОСОБА_4 з поважних причин не з`явилася для відібрання зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. На підставі вищевикладеного, а також з урахуванням того, що законодавством України не передбачено право суду змусити дитину пройти тест ДНК для визначення батьківства позивача відносно неї, представник відповідача Свередюк Ю.А. просить не визнавати факт, для з`ясування якого була призначена експертиза лише на тій підставі, що відповідач ухилилася від проведення даної експертизи.

09.06.2021 року у судове засідання відповідач ОСОБА_4 та її представник Свередюк Ю.А. у судове засідання не з`явилися. Від Свередюк Ю.А. надійшло клопотання про проведення судового засідання без її участі. Одночасно подала до суду клопотання про повторний виклик свідків, яке просила суд розглянути.

09.06.2021 року у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Улибін-Вельгус М.В. просила визнати явку відповідача ОСОБА_4 обов`язковою у зв`язку із необхідністю висловлення позиції відповідача щодо готовності позивача ОСОБА_1 оплатити витрати на її з дитиною поїздку до експертної установи для можливості проведення молекулярно-генетичної експертизи.

Судовий розгляд було відкладено на 25.06.2021 року та визнано явку в наступне судове засідання відповідача ОСОБА_4 обов`язковою.

В ході судового засідання 25.06.2021 року сторонами по справі було досягнуто згоди щодо оплати витрат на проведення експертизи, транспортування відповідача та дитини до експертної установи та їх повернення окремим транспортним засобом, яку в повному обсязі взяв на себе позивач.

Враховуючи причини нез`явлення ОСОБА_4 до експертної установи 30.03.2021 року та готовність позивача забезпечити умови та оплатити витрати відповідачки на її з дитиною поїздку до експертної установи для можливості проведення молекулярно-генетичної експертизи, а також те, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, судом було повторно призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.135-138).

Однак, 03.08.2021 року до суду надійшло повідомлення від Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/103-21/5494-БД від 26.07.2021 року про не проведення судової експертизи в зв`язку з неявкою ОСОБА_4 з дитиною до експертної установи на експертизу (а.с. 150).

09.09.2021 року представником відповідача Свередюк Ю.А. через канцелярію суду подано додаткові пояснення з питань ухилення від участі в експертизі, в яких представник відповідача вказала, що ОСОБА_16 в судовому засіданні заявила, що проведення даної експертизи призведе до психологічної травми ОСОБА_6 так, як дитина вважає своїм батьком ОСОБА_20 . Вказує, що для того, щоб не травмувати дитину та попередити психологічний стрес, ОСОБА_16 звернулася до психолога Нововолинського ліцею № 7. Психолог провела бесіду з дитиною, в результаті якої з`ясовано, що ОСОБА_6 ОСОБА_1 не пам`ятає, нічого про нього не знає, вважає батьком іншого чоловіка. На підставі викладеного, просить суд не визнавати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена лише на тій підставі, що відповідач ухилилася від проведення даної експертизи.

Із відповіді дирекції Нововолинського ліцею № 7 від 17.08.2021 року № 188 вбачається, що практичний психолог даного закладу провела з ученицею 2-Б класу ОСОБА_6 бесіду з питань сім`ї, зокрема, щодо сімейних відносин у її сім`ї та відношення ОСОБА_6 до її біологічного батька ОСОБА_1 , в результаті чого було з`ясовано, що ОСОБА_1 ОСОБА_6 не пам`ятає і про нього нічого не знає. Протягом життя дівчинки ОСОБА_1 не з`являвся, не брав участі у вихованні. Татом ОСОБА_6 називає лише теперішнього чоловіка мами ОСОБА_16 (а.с.159).

07.10.2021 року представником позивача Улибіною-Вельгус М.В. через канцелярію суду було подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, з яких вбачається, що Улибіною-Вельгус М.В. було вжито усіх заходів для забезпечення проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, а саме: направлено відповідачу ОСОБА_4 повідомлення від 20.07.2021 року щодо готовності транспортування такої з дитиною до експертної установи та повернення назад (а.с.172); докази направлення такого повідомлення на адресу відповідача від 20.07.2021 року (а.с.173); докази направлення повідомлення на електронну пошту представника відповідача - Свередюк Ю.А. (а.с.174).

V. Застосоване судом законодавство

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодекс.

Згідно з пп. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Пунктом 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання передбачено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до ст. 128 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

VI. Висновки суду

Вирішуючи питання про доведеність факту кровного споріднення між позивачем і дитиною суд виходить з наступного.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Твердження, пояснення та заперечення сторін щодо обставин їхнього спільного життя та характеру їхніх взаємовідносин не є фактами у розумінні ст. 179 ЦПК України, які обґрунтовують заявлені вимоги позивача та заперечення відповідача або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд зазначає, що показами всіх свідків судом встановлено характеризуючі дані щодо осіб позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_4 , а також обставини, за яких сторони розпочали проживати однією сім`єю, характер їхніх взаємовідносин протягом спільного сімейного життя, світогляд сторін, соціальне оточення тощо. Однак, такі не дають змогу встановити предмет доказування (коло обставин по даній конкретній справі, встановлення якого необхідне для правильного вирішення справи по суті, тобто для ухвалення законного і обґрунтованого рішення).

Посилання представника відповідача на висновок психолога Нововолинського ліцею № 7, суд до уваги не приймає, оскільки, на переконання суду, лист дирекції Нововолинського ліцею № 7 від 17.08.2021 року № 188 щодо сімейних відносин у сім`ї та відношення ОСОБА_6 до її біологічного батька ОСОБА_1 несе інформаційних характер і вказує актуальний стан відносин у сім`ї ОСОБА_6 , а незнання дитиною ОСОБА_1 , як свого батька, зумовлене обмеженням ОСОБА_16 . ОСОБА_1 у спілкуванні, прийнятті участі в житті і вихованні дитини, що було встановлено в судовому засіданні із пояснень свідків та відповідача та представника відповідача. Будь-яких інших належних доказів того, що визнання ОСОБА_1 біологічним батьком може завдати ОСОБА_6 негативні психологічні наслідки, стороною відповідача суду не надано.

Окрім того, слід зазначити, що долучена до матеріалів справи у якості доказу історія розвитку дитини не є належним доказом фіксації місця перебування чи проживання ОСОБА_4 у певні періоди її життя, оскільки така є обліковою формою, яка містить інформацію про розвиток дитини та стан її здоров`я. Саме Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV визначено відносини щодо місця проживання фізичної особи та чітко передбачено порядок реєстрації місця проживання фізичної особи.

Разом з тим, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Ухвалами Іваничівського районного суду Волинської області від 04.03.2021 року та від 25.06.2021 року призначалася судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої було доручено експертам Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статей 89 і 110 ЦПК України, згідно з якими суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами.

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року). Однак, стороною відповідача не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності об`єктивних причин, які виключають можливість проходження ОСОБА_6 ДНК-тесту.

У частині першій статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На переконання суду, системне та неодноразове ухилення ОСОБА_4 від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи шляхом нез`явлення її до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання встановити об`єктивну істину за допомогою висновку щодо походження дитини, та спростувати доводи позивача про його батьківство щодо дитини.

Посилання відповідача на підвищення ризику захворювання її та дочки на коронавірусну інфекцію у зв`язку із їхнім перебуванням у місцях скупчення людей (транспортні засоби, державні установи), а також у зв`язку з відібранням зразків букального епітелію через дихальні шляхи людини є лише приводом для ухилення від проведення вказаної експертизи, оскільки з метою виключення перебування відповідача та її дитини у місцях скупчення людей та контакту з ними, позивач зобов`язався забезпечити транспортування відповідача і дитини до експертної установи та їх повернення окремим транспортним засобом, а відбирання зразків у дітей відбувається шляхом поміщення одним із батьків щіточки або стерильної ватної палички в ротову порожнину. Вказане, з урахуванням перебування всіх областей України у «зеленій» зоні карантину протягом червня-липня 2021 року та за умови дотримання індивідуального захисту, зменшує до мінімуму ризик захворювання на інфекцію.

Суд констатує, що факт ухилення ОСОБА_4 від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи у справі шляхом неодноразової неявки до експертної установи для відбору зразків, при наявності необхідних для цього умов, унеможливило проведення вказаної експертизи, при тому, що сторонам було роз`яснено про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Зважаючи на те, що Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року), тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ, враховуючи обставини справи, покази свідків, що між собою не узгоджуються, чутливість правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 201/11183/16-ц (провадження № 61-23601св18).

Разом з тим, при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

На переконання суду біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини і це відповідатиме інтересам дитини.

Разом з тим, ОСОБА_6 досягла 8 років, рівень психічного розвитку дитини такого віку дає можливість аналізувати ситуацію, що за сприяння матері (відповідачки) здатне забезпечити дитині можливість сформувати правильне ставлення до біологічного батька та подолати почуття "психологічної дистанції" у стосунках з ним.

Вирішуючи спір в частині вирішення позовних вимог про зміну прізвища дитини, суд виходить з того, що у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Суд враховує обставини, встановлені із пояснень позивача та відповідачки в судовому засіданні, а саме те, що запис про батька ОСОБА_6 у Книзі реєстрації народжень здійснено за прізвищем та громадянством матері - ОСОБА_4 , а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України з метою отримання пільг та виплат допомоги на дитину, як одинокій матері; ОСОБА_1 завжди визнавав ОСОБА_6 своєю дочкою; фактично дитина від народження та до п`яти років проживала у повній сім`ї з матір`ю та батьком і в той період знала ОСОБА_1 як батька; спілкування дитини з батьком припинилося після того, як відповідачка вдруге вийшла заміж і створила нову сім`ю та через небажання такої, щоб ОСОБА_1 брав участь у житті ОСОБА_6 , таким чином здійснюючи перешкоди у їх спілкуванні.

Суд вважає, що не відповідає інтересам дитини поведінка матері (відповідача по справі) - ОСОБА_4 , дії якої направлені на повне виключення біологічного батька ОСОБА_1 з життя своєї дитини у зв`язку із створенням нової сім`ї, які привели до фактичного припинення стосунків між дитиною та її батьком.

На переконання суду віковий рівень психічного розвитку ОСОБА_6 , вже дає можливість усвідомити характер стосунків, які склалися між позивачем та відповідачем, як її батьками, а зміна прізвища дитини зумовить усвідомлення нею того факту, що ОСОБА_1 є її біологічним батьком та стане підґрунтям для відновлення їхніх стосунків.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справах обставин та досліджених доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про те, що оскільки запис в свідоцтво про народження дитини ОСОБА_6 про батька останнього був зроблений за вказівкою матері на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, із застосування наслідків ухилення від проведення призначеної судом експертизи, визначених ст. 109 ЦПК України, суд вважає встановленим кровне споріднення між позивачем по справі та дитиною ОСОБА_6 , а тому, позовні вимоги про визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка судом вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 про визнання його батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та внесення змін до актового запису.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 - підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відтак, вимога позивача про зобов`язання Іваничівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 та видати нове свідоцтво про народження, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_6 » - задоволенню не підлягає.

VII. Судові витрати

Враховуючи клопотання представників сторін, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає можливим залишити за кожною стороною понесені судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264 ЦПК України, ст. ст. 126, 128, 135 Сімейного кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Іваничівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Львів) про визнання батьківства задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису № 4 від 14 серпня 2013 року, зробленого виконавчим комітетом Морозовичівської сільської ради Іваничівського району Волинської області про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Морозовичі Іваничівського району Волинської області, в відомостях про батьківство вказати батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області, громадянина України; змінити прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_6 ».

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Іваничівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , громадянина України) та видати нове свідоцтво про народження, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_6 » - відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо сторін та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Представник позивача: адвокат Улибіна-Вельгус Марта Віталіївна, ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

Представник відповідача: адвокат Свередюк Юлія Анатоліївна, ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Третя особа: Іваничівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Львів) про визнання батьківства, , місцезнаходження: вул. Банківська, буд. 6 смт. Іваничі Володимир-Волинський район, Волинська область.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя І. Є. Малюшевська