Провадження № 22-ц/802/1067/21 Категорія: 68 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Данилюк В. А.,

секретар Вакіна Д. О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про стягнення компенсації частини вартості відчуженого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 подану її представником ОСОБА_1 на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2021 року первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , про стягнення компенсації частини вартості відчуженого майна задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Hyundai i30, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , у розмірі 80 000,00 грн.

В задоволенні решти вимог первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовлено повністю.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 800,00 грн.

Під час судового розгляду, до виходу суду у нарадчу кімнату, представник позивача заявив про надання доказів понесених судових витрат на надання професійної правничої допомоги протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі, в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.

31 травня 2021 року засобами поштового зв`язку представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 30 000,00 грн.

Додатковим рішенням від 10 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник позивача просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

Вказує, що порядок обчислення гонорару у фіксованому розмірі був визначений у договорах про надання професійної правничої допомоги, укладени[ між позивачем ОСОБА_5 та адвокатом Коломейчуком О.М., адвокатом Смоленським Д.П., які надавали правову допомогу позивачу, тому відповідно до практики Верховного Суду, не має необхідності додавати детальний опис виконаної адвокатом роботи. Мотиви суду про відсутність доказів щодо понесених витрат суперечить частині 2 статті 134 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить додаткове рішення залишити без змін, оскільки позивач не подала доказів про понесені витрати та детального опису наданих послуг адвокатами.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу надавалась правова допомога на підставі договору про надання правової допомоги від 28 липня 2020 року з адвокатом Коломейчуком О.М., а також договору про надання правової допомоги від 22 березня 2021 року з адвокатом Смоленським Д.П. та відповідних ордерів на надання правової допомоги.

Із договору про надання правової допомоги адвокатом Коломейчуком О.М. від 28 липня 2020 року вбачається, що гонорар визначається загальною вартістю виконаної роботи. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (Пункти 1-2, 6 розділу 3 Договору).

Згідно з договором про надання правової допомоги адвокатом Смоленським Д.П. від 22 березня 2021 року, вартість послуг адвоката встановлена у фіксованому розмірі 20000 грн.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 статті 137 ЦПК України).

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача посилається на ряд Постанов Верховного Суду, у яких висловлені висновки щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

У Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначила, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Водночас, у цій Постанові Велика Палата підтвердила правову позицію про те, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зазначивши, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Всупереч наведеним нормам процесуального права, правовим висновкам Верховного Суду, позивач не подала належних доказів на підтвердження дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, витрат на професійну правничу допомогу, в той час як відповідач виклав свої заперечення у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на ці обставини.

Посилаючись в апеляційній скарзі на Додаткову Постанову Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, в якій Велика Палата підтверджує висновок, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини, представник позивача залишив поза увагою те, що у цій же постанові Велика Палата вказує, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268)».

Крім того, в мотивувальній частині цієї постанови Велика Палата зазначила, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було надано довідку-розрахунок про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; підписану адвокатом та стороною, копію квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату наданих адвокатських послуг.

Таких доказів позивач у даній справі не надала.

Апеляційний суд не заперечує того, що клієнт і адвокат самостійно визначають розмір гонорару, однак для стягнення понесених витрати на правничу допомогу з іншої сторони, необхідно підтвердити належними доказами наявність передбачених цивільно-процесуальним законодавством критеріїв для їх відшкодування. Із системного аналізу зазначених вище правових позицій Великої Палати Верховного Суду апеляційний суд дійшов висновку, що навіть при визначенні в договорі про надання правової допомоги фіксованого розміру оплати праці адвоката, що є правом сторін договору, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони можливе за умови доведеності критеріїв, визначених статтею 137 ЦПК України. Оскільки позивач не довела наявності підстав для стягнення з відповідача в порядку розподілу судових витрат на підставі статті 141 ЦПК Ураїни, витрат на правову допомогу, питання про те, що такі витрати мають бути сплачені позивчем в майбутньому, не має правового значення за наведених обставин.

Щодо аргументів апеляційної скарги про надання попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат необхідно зазанчаити таке.

З наданого позивачем орієнтованого розрахунку витрат на професійну правничу допомогу адвоката, такий розмір витрат становить 10000 грн. та передбачає витрати на підготовку матеріалів, збір документів, підготовку позовної заяви та формування пакету документів, участь в судових засіданнях, написання відзиву, заяви про забезпечення доказів.

Позивачем не подано детального опису виконаних робіт, акта наданих послуг адвокатом Коломейчуком О.М., як це передбаченого договором про надання правової допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір гонорару з адвокатом Коломейчуком О.М. визначений у фіксованому розмірі суперечать змісту договору.

Суд першої інстанції правильно застосував положення частини 4 статті 141 ЦПК України, оскільки розмір заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу значно ( на 20000 грн.) перевищує вказаний в позовній заяві орієнтований розмір таких витрат, сторона не довела суду, що не могла передбачити таких витрат на час подання попереднього розрахунку.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 подану її представником ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді