Справа № 442/1742/21 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/1646/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді Шандри М.М.
суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретаря: Скакун І.А.
за участю: представника Самбірської КЕЧ Левицької О.В.,
ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району), військової частини НОМЕР_1 про визнання права на виключення квартири з числа службових для забезпечення сім`ї постійним житлом,
ВСТАНОВИЛА:
У березні 2021 року позивачі звернулися до суду з даним позовом.
В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що у період з 05.08.1994 по 04.10.2019 ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правових питань-юрисконсульт та у подальшому на різних посадах у військовій прокуратурі Західного регіону України. 16.09.2019 наказом Міністерства оборони України №524 його було звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» (у зв`язку із закінченням строком контракту) з правом носіння військової форми одягу, вислуга років у Збройних Силах України 25 років 1 місяць, пільгова 25 років 8 місяців. Крім цього, позивач є учасником бойових дій, ветераном військової служби та військовим пенсіонером.
У 2007 році позивачу була надана службова двокімнатна квартира житловою площею 36,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . На квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 позивач перебуває з 31.10.2005.
23.04.2007 виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради позивачу та його сім`ю в складі трьох осіб, був виписаний службовий ордер від 23.04.2007 №13 на право вселення у вказану квартиру на підставі рішення виконкому Дрогобицької міської ради від 19.04.2007 №125. Дана квартира обліковується як службова у Самбірській квартирно-експлуатаційній частині (району) та військовій частині НОМЕР_1 .
27.12.2019 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду питання зміни статусу квартири зі «службова» з виключенням його та членів сім`ї з квартирного обліку. Дана заява розглядалась 20.01.2020 на засіданні житлової комісії військової частини та винесено рішення №197 згідно якого вирішено клопотати перед начальником Самбірської КЕЧ району про виключення із числа службових двокімнатної квартири АДРЕСА_2 житловою площею 36,4 м2 зі зняттям з квартирного обліку підполковника юстиції ОСОБА_1 та членів його сім`ї на підставі особистої заяви у зв`язку з вислугою на військовій службі 25 календарних років і 2 місяці, яке 20.01.2020 затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2020 №22.
27.02.2021 позивач отримав із Самбірської КЕЧ району відповідь від 27.02.2021 №515 з якої вбачається, що йому відмовлено у зміні статусу квартири «службова».
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2021 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та членами його сім`ї, які проживають та зареєстровані разом з ним, а саме: дружина ОСОБА_2 , 1975 року народження, син ОСОБА_3 , 1995 року народження, син ОСОБА_4 , 2000 року народження, право на виключення з числа службового житла двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ., житловою площею 36,4 м.кв. для забезпечення його родини постійним житлом.
Зобов`язано Самбірську квартирно-екслуатаційну частину (району) подати до Дрогобицької міської ради Львівської області клопотання про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., житловою площею 36,4 м.кв.
Рішення суду оскаржила Самбірська квартирно-експлуатаційна частина (району).
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права. Звертає увагу на те, що оскільки чинним законодавством чітко врегульований порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями і механізм виключення житла з числа службового, а вирішення питання про виключення квартири зі службового фонду не входить до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу, вважає, що суд дійшов до помилкового висновку про задоволення позову. Судовим рішенням підмінено компетенцію власника житла та центрального органу виконавчої влади Міністерства оборони України, до якого документи позивача не направлялись та рішення по яких не приймалося. Слід зазначити, що при прийнятті вказаного рішення до уваги приймається законність перебування особи на квартирному обліку, наявність іншого житла на праві приватної власності у наймача та членів сімї, відповідність самого житла встановленим критеріям. Дані обставини судом не досліджувались. Зважаючи на дані обставини, висновок суду про зобов`язання Самбірської КЕЧ району направити документи до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради для виключення квартири з числа службових є передчасним, оскільки не була дотримана процедура розгляду даного питання. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник Самбірської КЕЧ Левицька О.В. надала пояснення, що апелянт не погоджується з рішенням суду лише в частині зобов`язання Самбірської квартирно-екслуатаційної частини (району) подати до Дрогобицької міської ради Львівської області клопотання про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., житловою площею 36,4 м.кв, просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.
ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на доводи викладені у відзиві на скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 у період з 05.08.1994 по 04.10.2019 проходив військову службу у Збройних силах України на посаді командира військової частини НОМЕР_1 з правових питань, юрисконсульт та у подальшому на різних посадах у військовій прокуратурі Західного регіону України (а.с.22-23).
16.09.2019 наказом Міністерства оборони України № 524 позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «А» у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с.10).
Вислуга років позивача у Збройних силах України становить, 25 років 2 місяці, пільгова 25 років 9 місяців, що підтверджується копією наказу Військової прокуратури Західного регіону України № 759к від 03.10.2019 (а.с.11).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ВІД 31.03.2015 позивач є учасником бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 20.07.2020 ветераном військової служби та військовим пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 від 11.12.2019 (а.с.12).
На підставі службового ордера № 13 від 23.04.2007, виданого виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради згідно рішення № 125 від 19.04.2007, позивачу разом із сім`єю надано право на заняття службового приміщення житловою площею 36,4 за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.24).
Згідно довідки про склад сімї № 006256/13-2020 від 17.09.2020 ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 1975 року народження, сином ОСОБА_4 2000 року народження та сином ОСОБА_3 1995 року народження, зареєстровані та проживають за вказаною адресою (а.с.25).
27.12.2019 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду питання зміни статусу квартири зі «службова» з виключенням його та членів його сімї з квартирного обліку.
20.01.2020 на засіданні житлової комісії військової частини винесено рішення № 197, згідно якого вирішено клопотати перед начальником Самбірської КЕЧ про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_2 зі зняттям з квартирного обліку позивача та членів його сім`ї на підставі особистої заяви у зв`язку з вислугою на військовій службі 25 календарних років і 2 місяці.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №22 від 20.11.2020 затверджено рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №197 від 20.01.2020.
27.02.2021 позивач отримав із Самбірської КЕЧ району відповідь №515 від про те, що йому відмовлено у зміні статусу квартири «службова».
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Відповідно до положення частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
Частиною першою статті 118 ЖК Української РСР встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Положенням статті 125 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Таким чином, у позивача є право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом.
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.
Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Встановивши, що позивач має календарну вислугу більше 20 років, є учасником АТО (ветеран війни - учасник бойових дій), перебуває на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 та проживає разом з сім`єю у службовій квартирі, але постійного житла до цього часу не отримав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Самбірська КЕЧ не надала доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності відповідного клопотання з цього приводу. Немотивована бездіяльність Самбірської КЕЧ обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зазначене узгоджується з правовими висновками викладених у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19, від 12 жовтня 2020 року, від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено:08.10.2021.

Головуючий

Судді