ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7685/21 Справа № 214/1901/21 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/1901/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі Російська Федерація, в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Акціонерне товариство «Сбербанк»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року, яка постановлена суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Російської Федерації, в особі Посольства Російської Федерації в Україні, Акціонерного товариства «Сбербанк», про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2021 року зазначена позовна заява залишена без руху, та вказано, що вона подана без додержання вимог, викладених в ст. 175 ЦПК України, а саме: позивачкою у якості відповідача зазначено державу - Російську Федерацію, але не зазначено в особі кого саме. Як місцезнаходження відповідача, тобто держави Російська Федерація, зазначено Посольство Російської Федерації в Україні за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27.

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, у позовній заяві не викладені обставини та не зазначені докази про те, через які органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, здійснює цивільні обов`язки Російська Федерація, тобто в особі якого органу Російська Федерація може бути відповідачем.

Також не викладені обставини та не зазначені докази про те, що Посольство Російської Федерації в Україні має повноваження на представництво інтересів Російської Федерації.

Надано позивачці строк - десять днів з дня отримання ухвали, для усунення вказаних недоліків.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення моральної шкоди визнано неподаною та повернуто позивачці.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що, як вбачається з оскаржуваної ухвали, ухвала про залишення без руху направлялась судом на адресу відповідачки, копію вказаної ухвали позивачка не отримувала, а ознайомилась з її змістом за допомогою сайту «Судова влада».

Вважає, що судом першої інстанції було порушено її право на вільний доступ до правосуддя.

Вказує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Вважає, що Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації не може перешкоджати вчиненню судочинства у справі, а лише сприяє його як найшвидшому розгляді, так як Посольство Російської Федерації розташоване на території України і має можливість приймати участь у судових засіданнях при розгляді цієї справи.

Звертає увагу, що Посольство Російської Федерації не заперечує приймати участь у судових засіданнях при розгляді цієї справи, а тому забезпечує представництво Російської Федерації в судах України. У зв`язку з чим, на думку позивачки, висновок суду першої інстанції щодо невідповідності позовної заяви вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України є помилковим.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позов пред`явлено не тільки до одного відповідача іноземної держави, а й до юридичної особи.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що копія надісланої відповідачці ухвали суду від 22 березня 2021 року була повернута на адресу суду 13 травня 2021 року у зв`язку з закінченням строку зберігання. Станом на 22 червня 2021 року на адресу суду від відповідачки, на виконання ухвали суду від 22 березня 2021 року, копії уточненої позовної заяви з усуненими недоліками не надходило, а тому в передбачений законом строк остання недоліки не усунула.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, встановивши, що позовна заява ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк», про відшкодування моральної шкоди, не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, 22 березня 2021 року постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав позивачці строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху (а.с.21).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення моральної шкоди визнано неподаною та повернуто позивачці.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЦПК України, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Аналогічним чином вручається й інші процесуальні документи суду, у тому числі й ухвали про залишення заяви без руху.

Матеріали справи не містять доказів отримання позивачкою кореспонденції суду, що повністю підтверджують доводи апеляційної скарги позивачки про те, що вона не отримувала копію цієї ухвали суду.

Колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що конверт з рекомендованим поштовим відправленням, яким було відправлено на адресу ОСОБА_1 ухвалу суду від 22 березня 2021 року, повернувся на адресу суду без вручення адресату із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.23-26), як на підставу для визнання позовної заяви не поданою та такою, що підлягає поверненню є помилковим, оскільки не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

В матеріалах справи міститься конверт з рекомендованим поштовим відправленням, яким було відправлено на адресу ОСОБА_1 ухвалу суду від 22 березня 2021 року, проте, причини повернення відсутні, оскільки матеріали справи не містять підтвердження, що конверт з рекомендованим поштовим відправленням повернувся із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

З огляду на викладене не можна вважати, що позивачка належним чином була обізнана про існування ухвали про залишення позовної заяви без руху, отримувала її та ухилилась від її виконання.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачці.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивачки на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 рокускасувати та направити матеріали за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення моральної шкодидо Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: