Ухвала

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 547/23/21

провадження № 61-13377ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади, третя особа - приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) Трембач Неля Володимирівна, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 липня 2021 року, яка за своїм змістом не відповідала вимогам статей 389, 392 ЦПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 серпня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві Ждановій В. С., судді, які входять до складу колегії: Зайцев А. Ю., Коротенко Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року касаційну скаргу було залишено без руху, скаржнику надано строк (десять днів з моменту отримання ухвали) для усунення недоліків. Запропоновано особі, яка подала касаційну скаргу, подати уточнену касаційну скаргу, у якій вказати обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені у статтях 389, 392 ЦПК України. Також заявнику необхідно було, врахувавши ставку судового збору та вартість спірного майна, визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги та подати до суду документ про сплату судового збору.

31 серпня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 надіслала на усунення недоліків уточнену касаційну скаргу та документ про сплату судового збору.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 17 вересня 2021 року № 1742/0/226-21 у зв`язку зі звільненням у відставку судді Верховного Суду Жданової В. С. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями провадження № 61-13377ск21 призначено судді-доповідачу Петрову Є. В., судді, які входять до складу колегії: Калараш А. А., Ткачук О. С.

Вивчивши матеріали касаційного провадження суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає поверненню з огляду на наступне.

В уточненій касаційній скарзі серед іншого, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказує підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

При цьому, посилаючись на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, вказує про наявні правові підстави для відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, має бути в касаційній скарзі мотивовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга, яка подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, повинна містити: 1) посилання на конкретну норму права, яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 2) посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування цієї ж норми права; 3) конкретизацію змісту правовідносин, щодо яких цей висновок відсутній; 4) обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Відповідно сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Зазначений недолік (відсутність обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження), який був підставою для залишення касаційної скарги без руху не усунуто у наданий для цього строк, що відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України є підставою для повернення касаційної скарги.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2021 року заявнику було роз`яснено порядок визначення розміру судового збору із врахуванням ставки та вартості майна. Заявником не вказано ціну позову (вартість спірного майна), відповідних доказів не надано та без обґрунтування визначення розміру судового збору, подано квитанцію про його сплату в розмірі 1 618,00 грн, тобто в розмірі меншому нижньої межі ставки судового збору, встановленої законом, яка становить 1 816, 00 грн.

Таким чином, в частині сплати судового збору недоліки касаційної скарги усунуто заявником не в повному обсязі.

Відповідно до положень частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала, якщо не усунуті її недоліки у встановлений судом строк відповідно до вказівок в ухвалі суду про залишення скарги без руху.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади, третя особа - приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) Трембач Неля Володимирівна, про визнання права власності в порядку спадкування на житло визнати неподаною та повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров