Справа № 487/1013/21
Провадження № 2/487/1424/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді - Нікітіна Д.Г., секретаря судового засідання - Оцабера М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2021 позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із указаним позовом. Просить стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 05.09.2011 року зі спадкоємця боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на загальну суму 7542,70 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.09.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримала у позивача у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. При цьому зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Однак, взятих на себе зобов`язань за цим договором вона не виконала, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її заборгованість перед банком становить загальну суму 7542,70 грн., що складається із заборгованості за тілом кредита 7542,70 грн., які позивач просить стягнути із відповідача як спадкоємця боржника. Крім того, представник банку звернувся з окремим клопотанням про витребування Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 22.03.2021 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, направивши клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а від його повноважного представника - адвоката Коренко Т.В до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти позову вони заперечують з підстав, у тому числі, зазначених у відзиві.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою відкриття рахунків та отримання послуг, у тому числі отримання кредитної картки, підписавши Заяву б/н від 05.09.2011 року (оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні), тобто уклала договір про надання банківських послуг (кредитний договір), згідно якого отримала у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується наявною в справі копією свідоцтва про її смерть.

Як вбачається із представленого позивачем Розрахунку заборгованості за договором станом на 14.01.2021 за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму в розмірі 7542,70 грн., яка складається із таких складових: 7542,70 грн. - заборгованість за тілом кредитом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

В силу вимог статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 та 1282 ЦК України.

Як вбачається з листа Третьої Миколаївської нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.01.2020 року в справі №520/14971/16-ц та від 21.10.2020 року в справі №364/289/19, що зводяться до застосування норми статті 1281 ЦК України, у тому числі в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яке можливе у тому випадку, якщо не закінчився строк, зазначений у чинній на час відкриття спадщини редакції цієї норми (ст. 1281 ЦК України).

Зокрема, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 29 січня 2020 року в справі №520/14971/16-ц, що сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі №520/7281/15-ц). Доводи касаційної скарги про застосування до спірних правовідносин статті 1281 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» є безпідставними. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Цей Закон набрав чинності 04 листопада 2018 року, тобто вже після закінчення строку, зазначеного у чинній на час відкриття спадщини редакції статті 1281 ЦК України.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладено у постанові від 21.10.2020 року в справі №364/289/19, в якому визнано необгрунтованими доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми статті 1281 ЦК України в редакції, яка діяла до 04 лютого 2019 року, коли набрав чинності Закон України «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, є необґрунтованими, та як спірні правовідносини виникли 28.11.2018 року, спадкоємець спадщину не прийняв, відтак, застосуванню підлягає положення статті 1281 ЦК України у редакції до прийняття зазначеного Закону України. Крім того, судом достовірно встановлено, що про смерть позичальника ОСОБА_3 дізнався 20.05.2020 року, проте вимог до спадкоємців у встановлений законом строк не пред`явив.

Отже в силу вимог вищезгаданої норми статті 1281 ЦК України (чинної в редакції на момент смерті ОСОБА_2 ) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи, що позивач звернувся до відповідача із вимогами за кредитним договором у 2021 році, тобто більше ніж через рік після відкриття спадщини.

Відтак, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин у цій справі підлягає застосуванню норма статті 1281 ЦК України, яка була чинною на момент відкриття спадщини (день смерті ОСОБА_2 ), а тому пред`явлення позивачем вимог (претензій) до відповідача як кредитора спадкодавця після спливу визначеного нею строку, є наслідком позбавлення його права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

За таких обставин суд приходить до переконання про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати (сплачений судовий збір) покладаються на позивача, ураховуючи відмову в позові.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 1, 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 83, 84, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення (проголошення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50, , МФО 305299..

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Д.Г. Нікітін