22-ц/804/2429/21
263/8701/19

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„05 жовтня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 263/8701/19
Номер провадження 22-ц/804/2429/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Целовальник К.А.
учасники справи :
позивач АТ КБ «Приват Банк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2019 року головуючого судді Кулика С.В. зі складанням повного тексту судового рішення 03 грудня 2019 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
У червні 2019 року АТ КБ « Приват Банк » звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 06 квітня 2010 року, останній був наданий кредит у розмірі 21 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 06 травня 2019 року має заборгованість 229 076,25 грн., з них: 20 492,68 заборгованість за простроченим тілом кредиту; 204 883,68 нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3 699,89 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.
Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 06 травня 2019 року у сумі 128 140,26 грн., яка складається з : 20 492,68 - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 107 647,58 грн. - пеня за прострочене зобов`язання за період з 06 квітня 2010 року по 01серпня 2018 року та понесені ним судові витрати по справі.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2019 року позовну заяву АТ КБ «Приват Банк « задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ « Приват Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 492,68 грн,яка є заборгованістю за простроченим тілом кредиту та судовий збір у розмірі 307,17 грн, а всього 20 799,85 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 20 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом АТ КБ « Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати заочне рішення суду. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що заочне рішення від 03 грудня 2019 року по справі № 263/8701/19 було отримано лише 01 червня 2021 року . Підставою став той факт,що у травні 2021 року вона отримала з Приморського районного ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) постанову про арешт коштів боржника від 01 березня 2021 року, якою було накладено арешт на відкриті рахунки у банках та фінансових установах. Після чого звернулася до суду щодо з*ясування всіх обставин справи. Ніяких повідомлень щодо розгляду судової справи відносно неї вона не отримувала,тому не змогла знати про розгляд справи та прийняте рішення та була позбавлена права відстояти своє порушене право. З рішенням не згодна і з позовними вимогами банку теж,вважаючи їх неправомірними і не законними. Про розгляд справи повідомлена належним чином,у відповідності до ст.128 ЦПК України, не була. Вважає, що позивач вводив суд в оману з метою зловживання своїми процесуальними правами. Не згодна з прийнятим заочним рішенням повністю,оскільки ухвалу суду про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками,судових повісток,повісток-повідомлень по справі не отримувала. Окрім того,вищезазначеним рішенням,вона була позбавлена права, відповідно до ч.1 ст.278 ЦПК України, подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази,висновки експертів і заяви свідків,що підтверджують заперечення проти позову та і взагалі прийняти безпосередню участь у судових засіданнях.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги .
У судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» не з*явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.202,203).
Від представника АТ КБ « Приват Банк» Шишелової Н.В. електронною поштою надійшли клопотання та письмові пояснення , відповідно яких представник зазначала,що з підстав відсутності в апеляційній скарзі,а також в заяві про скасування заочного рішення,будь яких предметних мотивів оскарження,окрім процесуальної необізнаності про час розгляду справи,проти задоволення апеляційної скарги заперечують. Звернута увагу суду на висновки,викладені у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року по справі № 690/328/20-ц (провадження № 61-6467 св21) , де касаційною інстанцією зазначено,що відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона,а не суд,повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. ОСОБА_1 є клієнтом банку з 06 травня 2008 року,звернулася до банку із повідомленням про бажання отримати банківські послуги,надала ідентифікуючі документи та підписала анкету-заяву. На підставі звернення ,клієнту було відкрито рахунок,видано картку та надано банківський продукт-строковий грошовий кредит « Розстрочка Стандарт «. Одночасно, ОСОБА_1 було ознайомлено з умовами використання іншого банківського продукту-кредитна картка «Універсальна» . 14 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернулася до банку та отримала банківський продукт-строковий грошовий кредит «Розстрочка Стандарт» на придбання товару-холодильник,про що свідчить заява позичальника № МRXRR502650211 та акт прийому-передачі товару .13 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернулася до банку та отримала банківський продукт-строковий грошовий кредит «Розстрочка Стандарт» на придбання товару-комп*ютер,монітор,тощо,про що свідчать заява позичальника МRXRR102650490 та акт прийому-передачі товару.12 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до банку та отримала банківський продукт-строковий грошовий кредит «Розстрочка Стандарт» на придбання товару - смартфон тощо ,про що свідчить заява позичальника МR06RВ 128273770.Одночасно із користуванням вищевказаними банківськими послугами, ОСОБА_1 06 квітня 2010 року звернулася до відділення банку та повідомила про бажання отримати додатковий банківський продукт-кредитна карта « GOLD» із встановленим кредитним лімітом,про що свідчить анкета-заява.
З метою виконання вимог ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» про одержання необхідної,допустимої,достовірної та своєчасної інформації про продукцію,що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору,відповідача 25 травня 2010 року було ознайомлено з умовами кредитування,отримано письмову згоду із умовами . Банківським продуктом кредитна картка « GOLD» із встановленим кредитним лімітом ОСОБА_1 активно користувалась з 2010 року по 2016 рік,здійснювала численну кількість платіжних операцій : знімала грошові кошти,розплачувалась карткою у терміналах за придбаний товар,сплачувала комунальні послуги,здійснювала погашення заборгованості за кредитом,відсотками та щомісячної комісії ,про що свідчить виписка по рахунку. При цьому п*ять років не висувала ні до банку,ні до суду жодних незгод з умовами договору,не повідомляла про необізнаність із умовами кредитування. Остання платіжна операція ,поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування,яку здійснювала особисто ОСОБА_1 ,була проведена 24 червня 2016 року ,з використанням картки НОМЕР_1 ,строк дії якої до 30 квітня 2017 року.Оскарженим апелянтом рішенням,позовні вимоги банку було задоволено частково,стягнуто заборгованість за тілом кредиту,тобто фактично отримані та не повернуті кошти.З урахуванням доведених банком та не спростованих відповідачем обставин щодо використання та часткового погашення кредитних коштів,просила апеляційну скаргу залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін. У зв*язку із перебуванням уповноваженого представника банка у плановій щорічній відпусці,просили розгляд справи провести без участі представника (а.с.208-209).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,а рішення суду скасуванню, з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 06 квітня 2010 року, укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ,останній був наданий кредит у розмірі 21 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену сторонами грошову суму шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.
У порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 06 травня 2019 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 128 140,26 грн, з яких заборгованість за простроченим кредитом - 20 492,68 грн, заборгованість за пенею за прострочене зобов*язання за період з 06 квітня 2010 року по 01 серпня 2018 року 107 647,58 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність порушення відповідачем умов кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту у розмірі 20 492,68 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованої пені за прострочене зобов*язання за період з 06 квітня 2010 року по 01 серпня 2018 року у розмірі 107 647,58 грн.,суд першої інстанції вважав,що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року та зазначив,що з наданого розрахунку фактично вбачається,що пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн нарахована банком починаючи з 13 червня 2016 року .
З такими висновками суду погодитись не можна з огляду на порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, що призвело до неповного з*ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
В апеляційній скарзі відповідач скаржиться на те, що неповідомлення його про дату і час розгляду справи унеможливило врахування судом істотних обставин.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : 1) відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з*явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин ; 3) відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи .
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитись відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.
Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання на 03 грудня 2019 року , коли було постановлене оскаржене судове рішення, відповідач взагалі не викликався, копія ухвали про відкриття у порядку спрощеного позовного провадження від 16 вересня 2019 року, копія позовної заяви з додатками,а також судова повістка на 13 листопада 2019 року на 09 год.40 хв. по цивільній справі № 263/8701/93/19, провадження 2/263/1923/2019 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,надіслані відповідачу за адресою : АДРЕСА_1 ,з відміткою поштового відділення , повернуті до суду першої інстанції , із зазначенням інших причин повернення,що не дали змоги виконати обов*язки щодо пересилання поштового відправлення (а.с. 143) .
Дані обставини робили неможливим ухвалення заочного рішення за ст. 280 ЦПК України.
Отже, відповідач, у порушення норм цивільного процесуального законодавства не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, був позбавлений права довести обставини, на які він посилається заперечуючи проти позову, а відтак судом було порушено його право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.
На противагу цим положенням судом першої інстанції було ухвалено рішення без повідомлення відповідача, що призвело до позбавлення його можливості заперечувати проти твердження позивача.
За таких обставин, рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню.
Вирішуючи спір по суті і ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову,суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому , з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом апеляційної інстанції встановлено,що 06 квітня 2010 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк » (а.с. 94 ).
За змістом анкети-заяви підписаної відповідачем, ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна« GOLD». Відповідач погодився, що вищевказана анкета-заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.94) .
З довідки АТ КБ «Приват Банк» про видані кредитні картки вбачається,що ОСОБА_1 було видано : 06 травня 2008 року кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 09/09; 29 вересня 2009 року кредитну картку № НОМЕР_3 з терміном дії до 07/10; 21 червня 2009 року кредитну картку № НОМЕР_4 з терміном дії до 02/11; 02 вересня 2009 року кредитну картку № НОМЕР_5 з терміном дії до 02/11 ; 29 січня 2011 року кредитну картку № НОМЕР_6 з терміном дії до 09/11; 05 травня 2010 року кредитну картку № НОМЕР_7 з терміном дії до 05/12 ; 25 червня 2011 року кредитну картку № НОМЕР_8 з терміном дії до 05/12; 11 січня 2011 року кредитну картку № НОМЕР_9 з терміном дії 05/14 ; 12 липня 2012 року кредитну картку № НОМЕР_10 з терміном дії 10/15 ; 05 липня 2013 року кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 04/17 (а.с.221) .
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та виписки карткового рахунку,старт карткового рахунку 06 травня 2008 року, платіжна картка : № НОМЕР_2 ;07 травня 2010 року встановлення кредитного ліміту 9 000 грн.; 25 травня 2010 року встановлення кредитного ліміту 9000 ;23 жовтня 2010 року збільшення кредитного ліміту 11 000 грн,04 квітня 2011 року збільшення кредитного ліміту 14 000 грн, 06 серпня 2011 року збільшення кредитного ліміту 17 000 грн ,13 липня 2012 року збільшення кредитного ліміту 20 000 грн, 16 липня 2012 року збільшення кредитного ліміту 21 000 грн , 11 листопада 2014 року зменшення кредитного ліміту 20 910 грн,11 березня 2015 року зменшення кредитного ліміту 19 960 грн,26 березня 2015 року зменшення кредитного ліміту 19 340 грн, 05 травня 2015 року зменшення кредитного ліміту 18 750 грн ,17 серпня 2015 року зменшення кредитного ліміту 18 560 грн,07 грудня 2015 року зменшення кредитного ліміту 17 480 грн (а.с.219).
Останнє поповнення готівкою на суму 450 грн. картки № НОМЕР_1 ,з терміном дії до 30 квітня 2017 року ,в терміналі самообслуговування: м.Маріуполь,пр.Металургів,буд.27,магазин ,здійснено 24 квітня 2016 року (а.с.222-236) .
До позовної заяви АТ КБ «Приват Банк» також долучив розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06 квітня 2010 року, укладеного між банком та клієнтом ОСОБА_1 , за яким станом на 06 травня 2019 року заборгованість до стягнення становить 128 140,26 грн. ,яка складається з : заборгованості за простроченим тілом кредиту- 20 492,68 ; нарахована пеня за прострочене зобов*язання за період з 06 квітня 2010 року по 01 серпня 2018 року 107 647,58 грн. (а.с.79-93) . Згідно поштового конверту позовна заява з додатками направлена на адресу суду 07 червня 2019 року (а.с.67).
У свою чергу, належність даних доказів відповідачем не спростована.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 20 492, 68 грн в добровільному порядку АТ КБ "Приват Банк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості тощо. Крім того, банк подав до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням їх номера та строку дії, виписку по картковому рахунку , тощо.
Як вбачається з матеріалів справи , в тому числі і із виписки по картковому рахунку, позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 .
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Здійснивши перевірку доказів , суд апеляційної інстанції встановив ,що позивачем надано на підтвердження позовних вимог , виписку по картковому рахунку ,докази щодо встановлення відповідачу кредитного ліміту,докази отримання відповідачем кредитних карток та строк їх дій, підтвердження користування відповідачем кредитними коштами ,здійснення повернення кредитних коштів позивачу, їх розмір.
Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає , що позивачем надані докази щодо укладення кредитного договору та доведені обставини належними доказами. Так,встановлено,що відповідач звернулась до відділення банку , письмово заявила про бажання оформити на своє ім*я банківській продукт - платіжну картку, письмово підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування, у тому числі з щомісячною відсотковою ставкою, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на довідці про умови кредитування. В подальшому, відповідач користувалась кредитними коштами банку шляхом зняття грошей, здійснюючи сплати за отримані послуги та інше, а також здійснювала погашення заборгованості за кредитом. В підтвердження наявності кредитних взаємовідносин, позивачем до суду було надано докази : анкету-заяву, довідку про умови кредитування, довідку про отримання кредитних карток, розрахунок заборгованості, а також документ первинного бухгалтерського обліку виписку по рахунку. Укладаючи договір відповідач не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватись, зокрема, зважувати про обов`язок сплачувати проценти за користування кредитним лімітом та про відповідальність, яка настає, згідно умов договору, при його невиконанні або неналежному виконанні.
Згідно з ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.
Отже, відповідач, використовувавши кредитні кошти та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Ці обставини дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що вимоги АТ КБ «Приват Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 492,68 грн підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів.Оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконала,внаслідок чого утворилася заборгованість,з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 20 492,68 грн.
Вимоги банку про стягнення з відповідача нарахованої з 13 червня 2016 року , згідно наданого розрахунку, суми пені за прострочене зобов*язання у розмірі 107 647,58 грн (а.с.91) не підлягають задоволенню, з огляду на положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14.10.2014р.№ 1669-VII, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р., Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», які на час проведення антитерористичної операції забороняють нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі м.Маріуполь Донецької області , де зареєстрована та мешкає відповідач ОСОБА_1 .
Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок порушення норм процесуального права , таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних вимог згідно із вищенаведеним мотивуванням.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, і за новим рішенням частково стягується заборгованість по тілу кредиту, то підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог (заявлено позивачем позов з ціною 128 140,26 грн. або 100%; - задоволено позов банку за наслідками розгляду справи судом апеляційної інстанції на загальну суму 20 492,68 грн ( 15,99%), розмір судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за подачу позивачем позовної заяви у розмірі 307,17 грн.
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2021 року.

Судді :