ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 639/6584/19

провадження № 22-ц/818/4401/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Проневича Д.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Харківська міська рада Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради Харківської області про визнання наймачем житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою Харківської міської ради Харківської області

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова 09 березня 2021 року у складі судді Баркової Н.В.,-

в с т а н о в и в :

19.08.2019 ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради Харківської області, в якому просила суд визнати ОСОБА_1 наймачем житлового приміщення загальною площею 18,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Харківську міську раду змінити договір найму вказаної квартири, змінивши померлого ОСОБА_3 на нового наймача ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_1 наймачем житлового приміщення - квартири загальною площею 18,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Харківську міську раду змінити договір найму квартири за адресою: АДРЕСА_1 , замінивши наймача ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на наймача ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Харківська міська рада Харківської області, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що за інформацією Управління комунального майна та приватизації від 14.06.2018 року № 6986 вжити належні заходи з реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру АДРЕСА_2 неможливо через низку питань. Під час вжиття заходів щодо реєстрації відповідного речового права на вищезазначену квартиру Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна було повідомлено, що відповідно до плану та експлікації технічної документації (технічного паспорту, виготовленого ТОВ «БП Експерт» у квартирі АДРЕСА_2 відображено лише житлову кімнату площею 18,6 кв.м., проте ніяких відомостей щодо площ інших нежитлових (допоміжних) приміщень та загальної площі квартири в цілому або її часток не міститься. З наданого позивачем технічного паспорту на спірну квартиру в розділі «Характеристика квартири» в опису інженерного обладнання вказано відомості щодо наявності наступного обладнання квартири, а саме: електрика, водопровід, каналізація, газопровід. Однак на платі квартири вищезазначене інженерне обладнання не відображено. Враховуючи невідповідність наданого технічного паспорту вимогам п. 58 Порядку «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для реєстрації права комунальної власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру АДРЕСА_2 , необхідно впорядкувати технічну документацію для встановлення реальної частки загальної та житлової площі об`єкту нерухомого майна, який підлягає реєстрації.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не спростовано належними доказами як сам факт передачі спірного житлового приміщення до комунальної власності, так і наявність передбачених законом підстав для визнання позивача наймачем спірного житлового приміщення.

Суд першої інстанції зазначив, що заперечення відповідача з приводу заявлених позовних вимог ґрунтуються виключно на неможливості реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру АДРЕСА_2 через низку технічних питань, об`єктивна наявність яких відповідачем не доведена і суперечить принципу юридичної визначеності. Здійснення державної реєстрації права власності є обов`язком власника і не є предметом даного позову.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що будинок АДРЕСА_3 до 2005 року обліковувався на балансі Харківського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Південної залізниці. Розпорядженням виконкому Жовтневої районної ради в м. Харкові від 09.08.2005 р. № 442 та наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.11.2005 р. № 745 зазначений будинок було передано до комунальної власності міста Харкова (а.с.19).

На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області від 07.06.1994 року з додатками до нього черговику на службове житло ОСОБА_3 надана житлова площа в 1- кімнатній квартирі АДРЕСА_4 на сім`ю з 4 осіб (а.с.12-15, 45-48).

16.06.1994 року ОСОБА_3 з сім`єю з 4-х осіб виданий ордер на службове житлове приміщення № 01737 ізольовану квартиру житловою площею 18,8 кв.м, яка складається з однієї кімнати і розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_3 наймач, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_5 - син (а.с.16, 44).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 14.06.2000 року по теперішній час (а.с.6, 38).

ІНФОРМАЦІЯ_3 наймач спірного житлового приміщення ОСОБА_3 помер (а.с.17, 49).

Станом на час розгляду справи за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 14.06.2000) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 13.12.2005 ) (а.с.18).

Копією технічного паспорту ТОВ «БП Експерт», який виготовлено станом на 16.05.2019, підтверджується, що квартира АДРЕСА_2 складається з житлової кімнати загальною і житловою площею 18, 6 кв.м і розташована на 1 поверсі будинку квартирного типу (а.с.7-11, 39-43).

З відомостей технічного паспорта, який виготовлений станом на 11.11.2020 ТОВ «БУДГРУПП», вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 18, 6 кв.м, яка складається з однієї кімнати житловою площею 18,6 кв.м, квартира обладнана електрикою, опалення ТЄЦ. Водопровід, каналізація, газопровід відсутні.. Вказана квартира відповідає зазначеним вище характеристикам, в тому числі відсутні самочинно побудовані (переплановані/реконструйовані) приміщення (а.с.128-131).

23.11.2020 представник позивача Звягінцева А.М. в інтересах ОСОБА_7 звернулась до ЦНАП для надання послуги зміна наймача за адресою: АДРЕСА_1 з переліком відповідних документів (а.с.127).

Департаментом житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради надано відповідь 07.12.2020 , з якої вбачається, що під час вжиття заходів щодо реєстрації відповідного речового права па квартиру АДРЕСА_2 , Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна було повідомлено, що відповідно до плану та експлікації технічної документації (технічного паспорту виготовленого ТОВ «БУДГРУПП») на квартиру АДРЕСА_2 відображено лише житлову кімнату площею 18,6 кв.м. Проте, ніяких відомостей щодо загальної площі квартири в цілому, або її частки з урахуванням місць спільного користування не міститься. Враховуючи викладене, вжити належні заходи з державної реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру АДРЕСА_2 станом на цей час не вбачається можливим. Розгляд питання щодо реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова може бути поновлено після надходження до Управління належного технічного паспорту з актуальною інформацією щодо об`єкту житлової нерухомості. Станом на сьогодні питання знято з контролю, документи підлягають поверненню через ЦНАП м. Харкова. При повторному зверненні та наданні відповідного пакету документів, зокрема належного технічного паспорту, що забезпечить можливість внесення до Державного реєстру прав відомостей про відповідні речові права на займане житло, питання щодо визнання наймачем займаного житлового приміщення буде розглянуто по суті в установленому порядку (а.с.138-139).

Відповідно до статей 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

Згідно з частиною першою статті 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду становить джерело права при розгляді справ вітчизняними судами: «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно з ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою доведено, що вона була членом сім`ї наймача ОСОБА_3 . Постійно проживає та з 2000 року зареєстрована у спірній квартирі.

У зв`язку зі смертю наймача має право вимагати визнання її наймачем вказаного житлового приміщення.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність перешкод у реєстрації права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру АДРЕСА_2 відповідачем не доведена та виходить за межі предмету доказування у даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради Харківської області - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2021 року.