Номер провадження: 22-ц/813/4543/21
Номер справи місцевого суду: 522/7113/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Архіпова Олександра Юрійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Граніт», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права власності та витребування квартири шляхом виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_4 ), за участю третіх осіб: Обслуговуючий кооператив «Граніт», ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОК «Граніт», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права власності та витребування квартири шляхом виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 січня 2006 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Берег-Будгруп» укладено договір № 616 Про дольову участь будівництва житла (надалі - договір), відповідно до якого ТОВ «Берег-Будгруп» здійснює згідно проекту будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 зобов`язується прийняти пайову участь у будівництві квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 211,08 кв.м., що розташована на 17-18 поверхах секції Ж зазначеного житлового будинку. Згідно договору загальна вартість придбаної квартири становила 852 795,52 грн., що було сплачено ОСОБА_4 до каси ТОВ «Берег-Будгруп», тобто ОСОБА_4 в повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо внесення грошових коштів за придбану квартиру за договором, а отже як вказував позивач, він є законним власником майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 .

Також позивач вказував, що згідно п. 6.2. договору ТОВ «Берег-Будгруп» зобов`язується протягом двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку в експлуатацію передати пайовику квартиру за умови виконання пайовиком своїх зобов`язань щодо внесення коштів в повному обсязі. Пунктом 6.3. договору встановлено, що передача квартири ОСОБА_4 оформлюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі.

Між тим, позивачу стало відомо, що закінчення будівництва житлового будинку та введення його в експлуатацію здійснюється іншою особою ОК «Граніт». Будинок був введений в експлуатацію у березні 2016 року на підставі Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої Департаментом ДАБІ в Одеській області 03.03.2016 року за №ОД 23, замовник - ОК «Граніт». При цьому, позивач вважає ОК «Граніт» правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Берег-Будгруп» як забудовника житлового будинку, в тому числі й за договором № 616 Про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 року. Однак, ОСОБА_4 не було сповіщено про введення будинку в експлуатацію.

У подальшому позивачу стало відомо, що у вказаному будинку за привласненою адресою АДРЕСА_4 , тривалий час здійснюється реєстрація прав власності на квартири та, зокрема, на квартиру АДРЕСА_2 , на яку у позивача в 2008 році виникли майнові права, та 24.10.2016 року було зареєстроване право власності за ОСОБА_2 .

Як вказав позивач, 06.01.2006 року між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_3 було укладено договір № 534 «Про дольову участь будівництва житла», об`єктом якої також стала квартира АДРЕСА_3 , що розташована на 17-18 поверсі секції Ж. У подальшому, згідно додаткової угоди № 1 від 21.05.2014 року, укладеної між ТОВ «Берег-Будгруп», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передав належні йому права та обов`язки інвестора за договором №534 від 06.01.2006 року на користь ОСОБА_2 .

Між тим, позивач вважає, що договір № 534 від 06.01.2006 року був укладений між сторонами заднім числом, та ТОВ «Берег-Будгруп» не мало право укладати договір з ОСОБА_3 та в подальшому з ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_4 , а тому договір № 534 від 06.01.2006 року підлягає визнанню недійсним.

Таким чином, посилаючись на те, що він є законним власником квартири АДРЕСА_5 , та остання вибула з володіння ОСОБА_4 поза його волею, останній звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір № 534 «Про дольову участь будівництва житла» від 06.01.2006 року, укладений між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_3 , та додаткову угоду № 1 від 21.05.2014 року до нього, укладену між ТОВ «Берег-Будгруп», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_5 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_5 ; витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 , шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_5 ; судові витрати стягнути з відповідачів.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОК «Граніт», ОСОБА_3 , в якому просила визнати за нею, ОСОБА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_3 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її право власності не визнається ОСОБА_4 , а тому вона вимушена звернутись до суду з дійсним позовом. ОСОБА_2 також вказувала, що 06.01.2006 року між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_3 укладено Договір про дольову участь у будівництві житла № 534, за яким пайовик зобов`язався прийняти дольову участь в будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 . На виконання умов договору ОСОБА_3 сплатив в повному обсязі вартість квартири (пайовий внесок) у сумі 1 172 549,40 грн. 21.05.2014 року укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 534 та замість ОСОБА_3 пайовиком виступила ОСОБА_2 , яка прийняла на себе всі права і обов`язки ОСОБА_3 . Надалі ТОВ «Берег-Будгруп» передало свої права і обов`язки як забудовника ОК «Граніт». 20.10.2016 року за актом приймання-передачі квартири АДРЕСА_7 на виконання умов Договору № 534 від 06.01.2006 року і додаткової угоди до нього № 1 від 21.05.2014 року передав власнику ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_8 . Право власності на вказану квартиру оформлено належним чином за ОСОБА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року здійснено заміну сторони позивача у порядку процесуального правонаступництва у даній справі шляхом покладання всіх процесуальних прав та обов`язків ОСОБА_4 на залучену особу ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2020 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_4 ), за участю третіх осіб: ОК «Граніт», ОСОБА_3 про визнання права власності, разом із первісним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОК «Граніт», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права власності та витребування квартири шляхом виселення відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_4 ), за участю третіх осіб ОК «Граніт», ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою про забезпечення позову від 25 квітня 2019 року, у вигляді накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_5 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Архіпов О.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ОК «Граніт», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права власності та витребування квартири шляхом виселення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Таким чином рішення оскаржено лише в частині вирішення судом першої інстанції позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 , як правонаступницею ОСОБА_4 , і відповідно переглядається лише в цій частині. В інший частині рішення суду не оскаржено і не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції усім зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у вимогах ОСОБА_1 до ОК «Граніт», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права власності та витребування квартири шляхом виселення, суд першої інстанції виходив з не доведеності належними, допустимими та достатніми доказами обставин, на які позивач посилалася, як на підставу заявлених вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам, засновані на законодавстві та є вірними.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що:

- 09.01.2006 року між ТОВ «Берег-Будгруп» (), в особі директора Веселова С.Р., діючого на підставі Статуту, та ОСОБА_4 був укладений договір № 616 «Про дольову участь у будівництві житла», відповідно до якого (п. 2.1.) пайовик ОСОБА_4 зобов`язався прийняти дольову участь у будівництві житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , порядок оформлення права власності на яку передбачено п. 6.4 договору. Згідно п.4.1. Договору вбачається, що загальна вартість 211,8 кв. м. квартири складає 852795,52 грн., що на момент складання договору еквівалентно 168 870,4 дол. США, по курсу НБУ за 1 доларів США 5,05 грн., сума визначається з розрахунку за 1 кв. м. 800 доларів США. Згідно п.6.4. Договору оформлення права власності на квартиру здійснюється пайщиком шляхом отримання свідоцтва про право власності на підставі договору, акту прийому-передачі квартири та рішення місцевого органу влади, акту про готовність будинку до експлуатації;

- ОСОБА_4 до позову надана квитанція до прибуткового касового ордеру № 84 від 08 травня 2008 року на суму 852 795,52 грн. (вісімсот п`ятдесят дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень 52 коп.), виданого ТОВ «Берег-Будгруп» та довідка № 9/05-16 від 09 травня 2008 року про майнові права ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 ;

- спірну квартиру ні ТОВ «Берег-Будгруп», ні ОК «Граніт» ОСОБА_4 за актом прийому-передачі не передавали;

Одночасно судом встановлено, що 06.01.2006 року (за три дні до укладення між з ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_4 договору № 616 «Про дольову участь у будівництві житла») між ТОВ «Берег-Будгруп» () в особі генерального директора Веселова Сергія Робертовича (Підприємством) та ОСОБА_3 (Пайовиком) був укладений Договір про дольову участь у будівництві житла № 534, за яким Пайовик зобов`язався прийняти дольову участь в будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 (надалі Договір № 534). Згідно п. 4.1. Договору загальна вартість 211,08 кв. м. загальної площі придбаної квартири становить 1 172 549,40 грн. (один мільйон сто сімдесят дві тисячі п`ятсот сорок дев`ять гривень 40 коп.), по курсу НБУ за 1 долар США 5,05 грн. на момент укладення Договору від 06.01.2006 року, що еквівалентно 232188,00 доларів США (двісті тридцять дві тисячі сто вісімдесят вісім доларів США 00 центів);

- на виконання умов Договору ОСОБА_3 в день укладення Договору сплатив в повному обсязі вартість квартири (пайовий внесок), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 06/01/06-1 від 06.01.2006 року, виданою ТОВ «Берег-Будгруп»;

- 20.02.2012 року між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОК «Граніт» був укладений договір, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт по завершенню будівництва другої черги житлового комплексу «Акапулько-2», що складається з п`яти секцій житлового будинку з підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 21.05.2014 року було укладено додаткову угоду №1 між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Договору № 534 (надалі Додаткова угода № 1), якою була змінена преамбула Договору № 534. Відповідно до нової редакції преамбули Договору в ролі другої сторони за Договором Пайовика замість ОСОБА_3 виступила ОСОБА_2 та прийняла на себе всі права і обов`язки ОСОБА_3 . При цьому перед укладенням Додаткової угоди № 1 ОСОБА_2 відшкодувала ОСОБА_3 сплачені за квартиру кошти в повному обсязі, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 21.05.2014 року;

- 03.03.2016 року у Департаменті ДАБІ в Одеській області зареєстровано декларацію №ОД 2 про готовність до експлуатації об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , замовником якого зазначено ОК «Граніт» ();

- 25.07.2016 року між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОК «Граніт» було укладено додаткову угоду № 2 до договору на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , від 20.02.2012 року, укладеного між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОК «Граніт», відповідно до якого доповнено договір пунктом 4.1.10, яким надає право ОК «Граніт» підписувати акти прийому-передачі на нерухоме майно та інші необхідні документи, що будуть необхідні для реєстрації права власності пайщиками у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- згідно з довідкою №14/09/16-2 від 14.09.2016 року, сума грошових коштів, отриманих від ОСОБА_2 згідно Договору № 534 Про дольову участь у будівництві житла від 06.01.2006 року, складає 1 172 549,40 гривень. Договір сплачений в повному обсязі;

- 20.10.2016 року за актом приймання-передачі квартири АДРЕСА_7 , в особі ОСОБА_5 , на виконання умов Договору № 534 від 06.01.2006 року і додаткової угоди до нього № 1 від 21.05.2014 року передав власнику ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_8 ;

- 24.10.2016 року за ОСОБА_2 було оформлено право власності на спірну квартиру: державним реєстратором Кравець Олександром Володимировичем була здійснена державна реєстрація прав власності на квартиру АДРЕСА_5 , підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32035006 від 25.10.2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 71359724 від 25.10.2016 року;

Встановивши вказані обставини у хронологічній послідовності, суд першої інстанції дійшов до переконання про безпідставність укладення договору № 616 та отримання ТОВ «Берег-Будгруп» від ОСОБА_4 коштів за дольову участь у будівництві квартири АДРЕСА_3 , яка на дату укладення договору № 616 була вже фактично сплачена у повному обсязі ОСОБА_3 , та при цьому суд звернув увагу, що оплата за договором між ТОВ «Берег-Будгруп» з ОСОБА_4 від 09.01.2006 року за цю ж саму квартиру, вартість якої у розмірі 1 172 549,40 грн. трьома днями раніше сплатив за аналогічним договором ОСОБА_3 , становила 852 795,52 грн., тобто на 319 753,88 грн. менше, і ця сума була внесена ОСОБА_4 лише через два роки після укладення зазначеного договору 08.05.2008 року.

Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що попри умови п. 6.3. Договору № 616, укладеного між ТОВ «Берег-Будгруп» та ОСОБА_4 , акт приймання-передачі квартири між ОСОБА_4 та ОК «Граніт» не укладався, отже квартира АДРЕСА_3 ОСОБА_4 фактично не передавалась. У матеріалах справи також відсутні будь-які докази реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 або ОСОБА_1 . Будь-яких позовних вимог до ТОВ «Берег-Будгруп» позивачем не пред`являлось.

Встановивши всі зазначені обставини та надавши їм об`єктивну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків, а саме що:

- укладаючи 09.01.2006 року Договір між ТОВ «Берег-Будгруп» (код ЄДРПОУ 32432565) та ОСОБА_4 № 616 «Про дольову участь у будівництві житла», позивач отримав обмежене речове право, за яким він, як власник цього права, наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому;

- стверджуючи про набуття права власності на спірну квартиру ще у 2008 році, ОСОБА_1 , як правонаступниця ОСОБА_4 , не надала доказів вчинення ним станом на момент звернення з позовом передбаченого чинним законодавством комплексу послідовних юридично значимих дій з оформлення відповідного речового права, які б свідчили про завершення юридичного складу набуття повноважень власника нерухомого майна, тоді як відповідач ОСОБА_2 оформила та здійснила державну реєстрацію права власності на спірну квартиру ще 24.10.2016 року;

- позивачем ОСОБА_1 не доведено, що її права, як власника квартири, порушені ОСОБА_3 або ОСОБА_2 та те, що вона має право вимоги стосовно квартири АДРЕСА_3 ;

- в обґрунтування своїх підстав щодо оформлення ОСОБА_3 договору з ТОВ «Берег-Будгруп» заднім числом, будь-яких належних та допустимих доказів ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_6 , як його правонаступниця, до суду не надали;

- позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо визнання договору № 534 «Про дольову участь будівництві житла» від 06.01.2006 р., укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Берег-Будгруп», а також додаткової угоди № 1 від 21.05.2014 року до нього, недійсними, не можуть бути задоволені у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених ст. 203 , ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України;

- позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витребування у ОСОБА_2 спірної квартири шляхом виселення також не мають під собою жодних правових підстав, так як вони є похідними від первісних та віндикація як спосіб захисту власності є виключно правом власника майна, а ОСОБА_4 , а також його правонаступниця ОСОБА_1 , ніколи не були власниками спірної квартири, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки позивач та його правонаступник в межах розгляду даного спору не довели набуття у встановленому законодавством порядку речового права, на захист якого подано даний позов, і що державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за відповідачкою ОСОБА_2 порушує таке речове право позивача;

- вимога скасувати рішення про державну реєстрацію не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що державна реєстрація прав на спірну квартиру за ОСОБА_2 була проведена відповідно до вимог Закону та не є належним способом захисту. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Суть державної реєстрації прав офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Близький за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 року у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 року у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 року у справі № 911/1455/19.

- вимога правонаступниці ОСОБА_4 ОСОБА_1 визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 , виходячи з встановлених у справі обставин та досліджених доказів, не має жодних правових підстав та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставині, що ОСОБА_2 набула право власності на квартиру, на яку ОСОБА_1 придбала майнові права, сплативши їх вартість попередньому власнику майнових прав ОСОБА_4 , який в свою чергу набув їх на 8 років раніше ніж ОСОБА_2 , є неспроможними, оскільки судом першої інстанції надано оцінку тому, що ОСОБА_4 сплатив вартість квартири, яка будувалася у багатоквартирному будинку через 2 роки після того, як її сплатив ОСОБА_3 , відповідний договір з яким до того ж було укладено раніше ніж з ОСОБА_4 .

Отже, доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Архіпова Олександра Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складений: 05.10.2021 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова