22-ц/804/2042/21
220/136/21

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 28 вересня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 220/136/21
Номер провадження 22-ц/804/2042/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Лазаренко Д.Т.
учасники справи :
відповідач ТОВ «Коронос-Дон»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Коронос-Дон» на заочне рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 квітня 2021 року головуючого судді Фисун Л.С. зі складанням повного тексту судового рішення 23 квітня 2021 року по цивільній справі про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, -
У січні 2021 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Король Т.В., звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Коронос-Дон» (далі- ТОВ «Коронос-Дон») про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки.
14 листопада 2017 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем та ТОВ «Кронос-Дон», як орендарем укладено договір оренди землі № 07. Відповідно до п. 3.1. договору ТОВ «Кронос-Дон» передано позивачем строком на 07 років в оренду належна їй земельна ділянка. Відповідно до п. 13.4 договору встановлено, що договір може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку встановленому законом. Згідно з п. 13.5. договору, розірвання договору в односторонньому порядку можливе за письмовою вимогою однієї із сторін після спливу 3-х річного строку дії цього договору. Керуючись вказаною умовою договору 26 грудня 2020 року позивачем направлено відповідачу вимогу про свій намір розірвати договір оренди землі, укладений 14 листопада 2017 року разом з додатковою угодою про дострокове розірвання договору оренди землі. Відповідачем отримано вимоги та додаткову угоду, але відповіді на неї не надійшло, що свідчить про відмову від підписання додаткової угоди та не визнання права позивача встановлене п. 13.5 договору. Тому, просила розірвати договір оренди земельної ділянки укладений між позивачем та відповідачем.
Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 26 травня 2021 року у задоволенні заяви представника ТОВ «Коронос-Дон» Кузнєцової О.П. про перегляд заочного рішення відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Коронос-Дон», від імені та в інтересах якого діє адвокат Кузнєцова О.П., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що звертаючись з позовом ОСОБА_1 вважає, що відповідачем порушено її право на розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Проте, п. 13.5 договору оренди землі № 07 від 14 листопада 2017 року встановлено обов`язок подання відповідної письмової вимоги іншій стороні договору. Вказаний обов*язок позивачем не був виконаний.
Щодо стягнення судових витрат, зокрема зазначено, що документи подані суду на підтвердження понесених судових витрат не були, як то передбачено ст. 83 ЦПК України попередньо направлені іншим учасникам справи, а тому вони не мали прийматися судом.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Король Т.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін, оскільки твердження відповідача про те, що вимога та додані до неї 02 примірника додаткової угоди, направлена адвокатом Король Т.В. на його думку підписані не нею, є лише припущенням та намагання відповідача будь-яким чином, пояснити причини не підписання отриманих ним додаткових угод. В іншому випадку, якщо б доводи відповідача відповідали дійсності, то він мав би після отримання вказаних документів звернутися до ОСОБА_1 та з`ясувати чи дійсно отримані ними документи відповідають її волі та підписані нею особисто, запропонувати свій проект додаткової угоди, або повернути їх адресату із зауваженнями та обґрунтованими сумнівами, щодо отриманих документів від імені ОСОБА_1 , натомість вимога позивача була просто проігнорована.
Доводи апеляційної скарги про те, що в додатковій угоді зазначений інший кадастровий номер земельної ділянки ніж той, що належить позивачу, не відповідають дійсності та спростовується Інформаційною довідкою з Реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 02 серпня 2021 року № 268523233. Твердження представника відповідача про те, що направлена адвокатом Король Т.В. письмова вимога про розірвання договору оренди землі укладеного 14 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Коронос-Дон» не стосувалася орендодавця ОСОБА_1 , це лише суб`єктивна думка представника.
Ні договором, ні спеціальним законом, а саме Законом України «Про оренду землі», не передбачено певних вимог до форми або змісту вказаної вимоги. Яким чином, відповідач дійшов висновку про те, що направлена адвокатом Король Т.В. вимога про дострокове розірвання договору підписана не позивачем не зрозуміло та доказів тому, не надано. Крім того, відповідач ні після отримання вимоги, ні після звернення позивача до суду, ні після винесення судом рішення, при наявності у нього сумнівів щодо дійсної волі позивача, так і не звернувся з відповідним листом або запереченнями в будь-якому вигляді. Крім того, відповідач не скористався своїм правом приймати участь у справі шляхом подання відповідного відзиву або доказів. На думку позивача, така поведінка є підтвердженням того, що відповідач діє не в межах відповідних домовленостей закріплених договором, а на власний розсуд в залежності від ситуації, яка склалася. Зауважено, що стороною відповідача жодного доказу на підтвердження свої доводів не надано.
Крім того, щодо судових витрат зазначено, що копія акту виконаних робіт, копії квитанції наданих на підтвердження витрат позивача не містять інформацію щодо предмета доказування, а є лише підтвердженням розміру витрат позивача на професійну правову допомогу, порядок подання яких врегульовано ст. 141 ЦПК України. Вказана стаття не містить вимог, направлення вказаних доказів іншим учасникам справи. Строки і порядок подання представником позивача до суду вказаних документів, здійснено з дотриманням вимог ст. 141 ЦПК України. Не надання додатку до договору не спростовує витрат понесених позивачем, оскільки акт виконаних робіт містить розрахунок витрат позивача та вказівку на підстави (договір), які він прийняв та оплатив, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на акті виконаних робіт. Під час здійснення супроводу при розгляді справи адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги. Відповідно поняття супровід адвоката в суді та участь в судових засіданнях не є тотожними. Узгодження позиції з клієнтом, надання консультації під час розгляду справи, підготовка та подання заяв і клопотань до канцелярії суду є також супроводом адвоката при розгляді справи. Враховуючи зазначене, витрати позивача підтверджені належними та допустимими доказами.
У судовому засіданні апеляційного суду проведеному в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Король Т.В. заперечувала проти задоволення скарги, підтримала доводи викладені у відзиві.
У судове засідання апеляційного суду представник ТОВ «Коронос-Дон» не з*явився,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.155 ).Представник відповідача ТОВ « Коронос-Дон» адвокат Кузнєцова О.П. повідомлена про дату,час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми,що зареєстрована в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 2327 (а.с.145).
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з*явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.156).
Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ч.1 ст.371 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН № 004801, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Євгенівської сільради Великоновосілківського району, с. Євгенівка, пай № НОМЕР_1 (а.с. 10).
Розділом 2 договору визначений об`єкт оренди, яким є земельна ділянка загальною площею 4,93 га, у тому числі рілля 4,93 га та зазначена нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки. Строк дії договору складає 07 (сім) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар зобов`язаний повідомити орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору (п. 3.2., 3.3. договору). Відповідно до п. 6.1. договору, умови збереження стану об`єкта оренди дотримуватися вимог земельного законодавства України.Розділом 10 договору визначено права та обов`язки сторін, згідно яких, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати; інші права, встановлені чинним законодавством України (п. 10.1.).
Розділом 13 договору передбачені підстави для зміни умов договору, поновлення договору та припинення його дії, серед яких визначено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; ліквідація юридичної особи орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем, а також з інших підстав, визначених законом (п. 13.2., п. 13.3.).
Також, договір може бути розірвано за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (п. 13.4).
Розірвання договору в односторонньому порядку можливе за письмовою вимогою однієї із сторін після спливу 3-х річного строку дії цього договору (п.13.5) (а.с. 11-16).
26 грудня 2020 року позивачем на адресу відповідача надіслана вимога про дострокове розірвання договору разом із додатковою угодою до договору оренди землі (а.с.18-19).
Згідно з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, опису вкладення до листа на ім`я ТОВ «Коронос-Дон» - вимогу про дострокове розірвання договору оренди землі та 02 примірники додаткової угоди представник ТОВ «Коронос-Дон» отримав 05 січня 2021 року (а.с.20-23).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,що сторони договору оренди № 07 від 14 листопада 2017 року , відповідно до п.13.5 ,погодили ,що розірвання договору в односторонньому порядку можливе за письмовою вимогою однієї із сторін після спливу 3-х річного строку дії цього договору. Позивач 26 грудня 2020 року на адресу відповідача надіслав вимогу про дострокове розірвання договору разом із додатковою угодою до договору оренди землі,яка отримана ТОВ « Коронос Дон » 05 січня 2021 року ,а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи .
На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правовідносини, що виникли між сторонами, пов`язані з орендою землі і регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» , Цивільним Кодексом України, іншими законами України, постановами, виданими Кабінетом Міністрів України, у випадках, передбачених цим Законом, а також договором оренди землі.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом, передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.
Разом з тим ,за принципом свободи договору (ст.627 ЦК України) сторони вправі на власний розсуд погоджувати підстави та порядок припинення дії укладеного договору.
Відтак,у разі виникнення підстав для розірвання договору оренди землі та за умови,що сторони погодили ці підстави та порядок припинення дії договору ,вимога орендодавця припинити дію договору не суперечить вимогам чинного законодавства. Таку можливість сторонам надає ч.1 ст.651 ЦК України та ч.3 ст.31 Закону України « Про оренду землі».
Встановлено ,що п.13.5. договору оренди землі сторони визначили можливість розірвання даного договору в односторонньому порядку . Вказаний пункт спірного договору є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.
Чинне законодавство не містить заборони для сторін договору оренди земельної ділянки передбачити випадки розірвання договору в односторонньому порядку.
Розірвання договору може відбутися або за домовленістю між сторонами, або, у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу про розірвання договору, за рішенням суду.
Встановивши, що позивач виявила бажання розірвати укладений з відповідачем спірний договір оренди, оскільки вона є власником земельної ділянки , та врахувавши, що вимога позивача про розірвання спірного договору оренди землі в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами договору оренди землі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог.
Суд першої інстанції вірно врахував, що сторонами у справі при укладенні спірного договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, до якого включено, окрім типових умов, і особливі, у тому числі умови пункту 13.5., якими сторони встановили можливість одностороннього розірвання договору за письмовою вимогою однієї із сторін після спливу 3-х річного строку дії цього договору.
Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При перегляді справи за апеляційною скаргою апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від від 16 травня 2018 року у справі № 420/504/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 623/2953/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 420/550/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 623/2422/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 659/1054/18-ц, від 23 вересня у справі № 623/2044/19.
Доводи апеляційної скарги щодо невиконання ОСОБА_1 вимог п.13.5. договору оренди землі № 07 від 14 листопада 2017 року щодо письмової вимоги,підписання вимоги саме ОСОБА_1 , зазначення іншого кадастрового номеру земельної ділянки не є слушними та спростовуються дослідженими матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про те,що поштове надіслання вимоги про дострокове розірвання договору оренди землі та 2-х примірників додаткової угоди до договору, не містить повноважень адвоката Король Т.В. , не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення .
Інші доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.
За наведених обставин, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Звертаючись до суду із позовом представник ОСОБА_1 адвокат Король Т.В. вказав,що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат становить розмір сплаченого позивачем судового збору 908 грн (квитанція від 26 січня 2021 року ) та наступних витрат на правничу допомогу в сумі орієнтовно 4 600 грн (а.с.3).
Згідно з матеріалів справи ,на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем долучено: договір про надання правової допомоги від 18 грудня 2020 року,акт приймання-передачі від 27 березня 2020 року наданих послуг до договору про надання юридичних послуг від 18 грудня 2020 року ,із зазначенням назви послуг,витрати часу,вартості робіт ; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26 січня 2021 року щодо надання послуг за договором у сумі 1600 грн та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 27 березня 2021 року у сумі 2400 грн (а.с.8,9,45,46).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що представником позивача дотримано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України та надано всі необхідні докази понесених витрат на правничу допомогу в установлені законом строки.
Отже, дослідивши подані документи в цій частині, судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Король Т.В. правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 та з врахуванням принципів справедливості та верховенства права, визначено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.
З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем та його представником норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Коронос-Дон» залишити без задоволення.
Заочне рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 04 жовтня 2021 року .

Судді: