ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м.Суми

Справа №587/556/19

Номер провадження 22-ц/816/1511/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 червня 2021 року, постановлене у складі судді Степаненка О.А., у приміщенні Сумського районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю та стягнення грошових коштів.

Позов мотивує тим, що з 01 листопада 1980 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

З 1988 року вона разом з відповідачем проживали у будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належав колгоспу «Ленінський шлях».

25 лютого 1993 року за спільні сумісні кошти подружжя за договором купівлі-продажу придбано спірний будинок у колгоспу « Ленінський шлях », покупцем в договорі купівлі-продажу був зазначений відповідач.

Вказує, що з 1988 року по 2003 рік вони спільно проживали в будинку, здійснювали капітальний та поточний ремонт у будинку, облаштовували подвір`я та житлові приміщення у будинку, сплачували кошти за комунальні послуги.

У лютому 2003 року спільні сімейні відносини припинились, і з цього часу відповідач у будинку не проживав.

Зазначає, що з 2003 року вона самостійно сплачувала комунальні платежі, вкладала власні кошти на облаштування та ремонт будинку, утримання будинку та прибудинкової території, несла всі витрати, пов`язані з підтриманням будинку у належному стані, зокрема, за особисті кошти позивачки було зведено прибудову а1, 2 навіси, ворота, огорожа.

Крім того, під час шлюбу відповідачу рішенням виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради народних депутатів Сумського району від 20 серпня 1993 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, з них під будівлями 0,03 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,57 га.

Посилаючись на вказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить визнати об`єкти нерухомого майна - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, збудованими до 2003 року, а саме: житловий будинок 1986 року, погріб 1986 року, прибудова «а» 1986 року, літня кухня 1986 року, сарай 1986 року, вбиральня 1986 року, сарай 1989 року, металевий контейнер 1987 року, навіс 1990 року, навіс 1986 року, навіс 1989 року, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 64/100 частини спірного житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житлового будинку 1986 року, погрібу 1986 року, прибудови «а» 1986 року, літньої кухні 1986 року, сараю 1986 року, вбиральні 1986 року, сараю 1989 року, металевого контейнеру 1987 року, навісу 1990 року, навісу 1986 року, навісу 1989 року, а також визнати право власності на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати об`єкти нерухомого майна, збудовані у 2006 році у спірному домоволодінні - прибудова а1, навіс Е, навіс Л, ворота №1, огорожа №2, огорожа №3, огорожа вартістю 12 072 грн, - особистою приватною власністю позивачки; стягнути з відповідача 25000 грн грошових коштів у рахунок сплати позивачкою половини комунальних послуг за газопостачання та електропостачання; стягнути з відповідача 50000 грн витрат, витрачених позивачкою на покращення, що були здійснені нею у домоволодінні за власні кошти (водовідведення, буріння свердловини, установка газового приладдя, насосу, ремонт кімнат, встановлення склопакетів на вікна, ремонт фундаменту будинку).

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 10 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав об`єкти нерухомого майна - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, збудованими до 2003 року: житловий будинок 1986 р., погріб 1986 р., прибудова а 1986 р., літня кухня 1986 р., сарай 1986 р., вбиральня 1986 р., сарай 1989 р., металевий контейнер 1987 р., навіс 1990 р., навіс 1986 р., навіс 1989 р., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнав за позивачем ОСОБА_1 право власності на 64/100 частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку 1986 р., погрібу 1986 р., прибудови а 1986 р., літньої кухні 1986 р., сараю 1986 р., вбиральні 1986 р., сараю 1989 р., металевого контейнеру 1987 р., навісу 1990 р., навісу 1986 р., навісу 1989 р., а також визнав право власності на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,03 га під будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині визнання права власності на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,57 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 відмовив за безпідставністю позовних вимог.

Визнав об`єкти нерухомого майна, збудовані у 2006 році за адресою: АДРЕСА_1 : прибудова а1 вартістю 14 309 грн, навіс Е вартістю 5 384 грн та навіс Л вартістю 5 547 грн, ворота №1 вартістю 14 725 грн, огорожі №2 вартістю 15535 грн, огорожі №3 вартістю 7 380 грн, огорожі вартістю 12 072 грн, - особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 грн судових витрат, пов`язаних з сплатою судового збору.

Стягнув з ОСОБА_2 2 674 грн 40 коп. судового збору в дохід держави.

Стягнув з ОСОБА_1 в доход держави 749 грн 80 коп. судового збору.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 162,80 грн за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.

В іншій частині позову відмовив за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у визнанні за нею права власності на 2/3 частини земельної ділянки, загальною площею 0,57 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що спірна земельна ділянка набута у власність відповідачем у період шлюбу з нею шляхом безоплатної передачі йому за рішенням виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради народних депутатів від 20 серпня 1993 року, а тому є об`єктом спільної сумісної власності.

Вказує, що помилковим є висновок суду про віднесення земельної ділянки до особистої приватної власності відповідача, оскільки режим особистої приватної власності на набуте одним із подружжя майно за положеннями КпШС України, який діяв на час набуття земельної ділянки у власність поширювався лише на майно набуте у дар або успадковане.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що спірна земельна ділянка була отримана ним у порядку безоплатної приватизації і належить йому особисто, а тому не є предметом спільної сумісної власності подружжя.

Рішення суду в частині поділу житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,03 га не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника адвоката Стадника С.В., які підтримали доводи апеляційної скарги,відповідача, який заперечує проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,57 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 0,57 га набута ОСОБА_2 у порядку безоплатної приватизації, а тому не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не може бути предметом поділу між подружжям за правилами, встановленими для поділу спільного сумісного майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що з 01 листопада 1980 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі (а. с. 15, т. 1).

З 1988 року сторони проживали у будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належав колгоспу «Ленінський шлях».

За договором купівлі-продажу від 25 лютого 1993 року ОСОБА_2 придбано у колгоспі «Ленінський шлях» житловий будинок по АДРЕСА_1 (а. с. 16-20, т. 1).

На момент укладення договору купівлі-продажу домоволодіння складалося з наступних приміщень та споруд: житловий будинок 1986 року, погріб 1986 року, прибудова «а» 1986 року, літня кухня 1986 року, сарай 1986 року, вбиральня 1986 року, сарай 1989 року, металевий контейнер 1987 року, навіс 1990 року, навіс 1986 року, навіс 1989 року (а. с. 17-20, 26-28, 169-174, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області від 20 серпня 1993 року №32 ОСОБА_2 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,60 га, з них під будівлями 0,03 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,57 га, розташовану за адресою с. Нижня Сироватка Сумського району Сумської області (а. с. 40, т. 1).

Також суд встановив, що у лютому 2003 року шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинились, і з цього часу відповідач у житловому будинку по АДРЕСА_1 не проживав.

З 2003 року ОСОБА_1 самостійно сплачувала комунальні платежі, несла витрати на облаштування та ремонт будинку, утримання будинку та прибудинкової території, підтримання будинку у належному стані ( а. с. 47-52, 81-110, 116-121, 135-136, т. 1).

Крім того, ОСОБА_1 за особисті кошти в спірному домоволодінні було зведено наступні споруди: прибудова а1 вартістю 14309 грн, навіс Е вартістю 5384 грн та навіс Л вартістю 5547 грн, ворота №1 вартістю 14 725 грн, огорожі №2 вартістю 15535 грн, огорожі №3 вартістю 7380 грн, огорожі вартістю 12072 грн.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1452/2064-2068 від 29 листопада 2019 року ринкова вартість садиби за адресою: АДРЕСА_1 становить 232000 грн. Загальна вартість переобладнань, покращень та поліпшень, проведених у спірному домоволодінні становить 108203 грн (а. с. 177-207, т. 1).

Відповідно до висновку експерта № 19/119/11/4/1-135/136е від 29 грудня 2020 року ринкова вартість спірної садиби за адресою: АДРЕСА_1 становить 232000 грн, а загальна вартість переобладнань, покращень та поліпшень, проведених у спірному домоволодінні, на час складання висновку становить 108203 грн. З врахуванням висновків експертизи від 29 листопада 2019 року ринкова вартість спірної садиби на момент подачі позову з врахуванням поліпшень становить 232000 грн, ринкова вартість спірної садиби на момент подачі позову без врахування поліпшень становить 201900 грн. Ринкова вартість спірної садиби на дату складання висновку без врахування невід`ємних поліпшень становить 217400 грн, ринкова вартість спірної садиби на дату складання висновку з врахуванням невід`ємних поліпшень становить 258000 грн. Фактична частка ОСОБА_1 з врахуванням виконаних нею у спірній садибі невід`ємних поліпшень дорівнює 64/100 частки, відповідно частка ОСОБА_2 становить 36/100 часток (а. с. 2-14, т. 2).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення міститься і в ст. 368 ЦК України.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що земельна ділянка площею 0,57 га набута у власність ОСОБА_2 у порядку безоплатної приватизації є об`єктом спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу між подружжям.

Так, відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

З урахуванням внесення змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому лише у період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

За встановлених обставин справи та вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка площею 0,57 га для ведення особистого підсобного господарства безоплатно передана у приватну власність ОСОБА_2 не є об`єктом спільної сумісної власності та не підлягає поділу між подружжям.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення в оскаржуваній частині. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині позовних вимог щодо поділу земельної ділянки площею 0,57 га для ведення особистого підсобного господарстваз додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 червня 2021 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2021 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко