Справа №: 398/2663/21
провадження №: 2/398/1511/21
УХВАЛА

Іменем України

"11" жовтня 2021 р. Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нерода Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Горбунов Роман Володимирович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2021 року адвокат Горбунов Р.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яким просить розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем 29 квітня 2009 року.

Дослідивши доводи позивача та матеріали заяви суд дійшов висновку про необхідність залишення даної заяви без руху, як такої, що не відповідає вимогам 175,177 ЦПК України з наступних підстав.

Судом встановлено, що позовна заява підписана представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Горбуновим Р.В.

Відповідно до ч. 1 ст.14 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За правилами, встановленими ч. 1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила Цивільного кодексу України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюється.

Враховуючи викладене, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу має лише один з подружжя, і волевиявлення особи щодо розірвання шлюбу є її індивідуальним бажанням, яке залежить від обставин, що склалися під час спільного проживання у шлюбі і має виражатися самостійно у певних діях, зокрема, у поданні позову про розірвання шлюбу. Отже, право на подання позову про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню.

Суд, аналізуючи наведені положення пункту 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11, вважає за необхідне уникати формальної (буквальної) їх оцінки (можливість розірвання шлюбу винятково органом державної реєстрації актів цивільного стану). Це насамперед пов`язано з тим, що висновок Пленуму Верховного суду України про неможливість розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою представника, безумовно, має спільну юридичну природу з інститутом розірвання шлюбу судом, яке також неможливе за заявою представника одного з подружжя.

Розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану, як і розірвання шлюбу судом має цілком подібні правові наслідки, отже мають бути ініційовані винятково і безпосередньо одним з подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Отже, позовна заява про розірвання шлюбу повинна містити підпис позивача.

Заборона подання позовної заяви про розірвання шлюбу представником одного з подружжя, чітко випливає з ч. 1 ст. 110 СК України, та із самої суті спору, однак не виключає участі представника сторін, насамперед позивача у розгляді справи про розірвання шлюбу. Представник позивача не може сам підписати позовну заяву про розірвання шлюбу, але представник може представляти інтереси позивача чи відповідача. За відсутності позивача не можна ні з`ясувати повною мірою обставини життя подружжя, ні вжити заходів до їхнього примирення.

За змістом ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням позивачу часу для усунення указаних вище недоліків шляхом направлення до суду оновленого позову, який підписаний позивачем ОСОБА_1 , також надання його копій відповідно до кількості учасників справи.

Керуючись ст. ст. 175, 185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Горбунов Роман Володимирович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що в разі невиконання зазначених вимог позовна заява буде вважатися неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА