Справа № 296/4944/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді Сингаївського О.П.,

за участю секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

22 травня 2019 року до суду надійшла цивільна справа за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі також - Банк, позивач) до ОСОБА_1 (надалі також - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.10.2012 у розмірі 33 668 грн. 65 коп.

Ухвалою судді від 20 червня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в скороченому провадженні без виклику сторін (а.с. 68-69).

Ухвалою судді від 17 вересня 2020 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а.с. 94).

01 березня 2021 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.10.2012 у розмірі 28 364 грн. 19 коп. (21 019 грн. 75 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7 344 грн. 44 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625) (а.с. 126-127).

В обґрунтування позову Банк посилається на те, що 04 жовтня 2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умовами договору передбачено при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов`язань більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. (в еквіваленті 500,00 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD)+5% від суми позову.

Відповідач умов договору належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 22.02.2021 утворилася заборгованість в сумі 28 364 грн. 19 коп. (21 019 грн. 75 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7 344 грн. 44 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 (а.с. 128-145).

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та понесені судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та позов задовольнити (а.с. 196).

Відповідач та її представник, адвокат Омельчук І.М., у судове засідання також не з`явилися, у заяві на ім`я суду адвокат просить розглянути справу за їхньої відсутності та відмовити в задоволенні позову (а.с. 195).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

Статтею 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання

або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Докази, які були надані суду, свідчать про наступне.

Відповідно до анкети-заяви №б/н від 04 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» та висловила згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що відповідач погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.28-29).

До позову Банком додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с. 30-31), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 34-62), розрахунок заборгованості (а.с. 128-145). Згідно із вказаним розрахунком заборгованості станом на 22.02.2021 у Відповідача наявна заборгованість в сумі 28 364 грн. 19 коп. (21 019 грн. 75 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7 344 грн. 44 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625).

Отже, у судовому засіданні встановлено, що між Банком та Відповідачем виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора у цьому зобов`язанні отримати кредитні кошти та сплату процентів за його користування.

Позивач в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг, довідкою про внесення змін в тарифи по карткам «Універсальна». Зазначеними документами визначаються: пільговий період користування коштами, процентна ставка; права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку; відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування тощо.

Однак, Умови та правила надання банківських послуг і довідка не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, не містять будь-яких доказів, які б вказували на ознайомлення Відповідача із саме цими за змістом документами, а тому не можуть вважатися належним та допустимим доказом.

До правовідносин, які виникли між сторонами, неможливо застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила

надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, без наявності доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг на час підписання анкети-заяви, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року за № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03липня 2019 року у справі № 342/180/17, який суд враховує під час розгляду цієї цивільної справи, з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що під час укладення договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Крім того, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 04.10.2012, позивачем до сплати нараховано відсотки за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України з розрахунку процентної ставки 3,5 %, що становить 7 344 грн. 44 коп.

Разом з тим, відсутні докази, що саме такий розмір відсоткової ставки згідно ст.625 ЦК України було узгоджено з відповідачем, а тому вимоги позивача в зазначеній частині позову є безпідставними та у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 7 344 грн. 44 коп., слід відмовити.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 207/2952/17.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредита та за простроченим тілом кредита, суд враховує наступне.

Слід звернути увагу на те, що заява позичальника від 04 жовтня 2012 року не містить відомостей про суму бажаного кредитного ліміту.

В позовній заяві банк зазначає про наявність заборгованості відповідача за тілом кредиту в сумі 21019 грн. 75 коп., в тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 21019 грн. 75 коп.

Натомість, в довідці позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , зазначено, що 18.10.2017 кредитний ліміт збільшено до 9000 грн. (а.с. 104).

З банківської виписки за договором б/н також вбачається, що Відповідачеві встановлено 18.10.2017 кредитний ліміт в сумі 9000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у

вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Зважаючи на приписи ч.1 ст.13 ЦПК України та взявши до уваги вимоги ч. 2 ст 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд погоджується, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9000 грн. 00 коп.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Разом з тим, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 609 грн. 54 коп.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.10.2021 у розмірі 9 000 (дев"ять) тисяч гривень

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у розмірі 609 грн. 54 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Cуддя О. П. Сингаївський

Відомості про сторін:

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 10001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д (адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50); , рахунок № НОМЕР_1 , МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1