Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4525/21 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 12 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/4525/21 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, третя особа Новоград-Волинська міська рада Житомирської області про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, державної реєстрації права власності та знесення самочинного будівництва за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Літвин О.О. в м. Новград-Волинському,

в с т а н о в и в :

25 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації та державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на прибудову до літньої кухні М квартири АДРЕСА_1 , а також зобов`язати останню за власний кошт знести вказану прибудову, як самочинне будівництво.

Одночасно з поданням позову до суду позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Заяву обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може стати на заваді чи унеможливити виконання рішення суду. Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 опубліковано у засобах масової інформації оголошення про продаж частини будинку, а саме вищевказаної квартири.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що заява про забезпечення позову не містить доказів того, що у разі задоволення позову у відповідача буде відсутня можливість виконати рішення суду. Крім того у відповідача на праві власності наявне інше рухоме та нерухоме майно. Судом не враховано особу відповідача та реальну загрозу невиконання судового рішення. Вказує на те, що саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Зазначає, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Вказує, що з матеріалів справи не вбачається, що між сторонами існує спір, адже матеріали не містять жодного доказу про неможливість врегулювання даного спору в позасудовий спосіб. Відповідач запевняє суд, що ним позивачу пропонувалося укласти на взаємовигідних умовах договір про поділ майна та оформлення його в органах нотаріату, але позивач за незрозумілих обставин від такої пропозиції відмовилася. Посилаючись на те, що майно фізичної особи - підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Новоград - Волинського міськрайонного суду перебуває цивільна справа №285/4525/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, третя особа Новоград-Волинська міська рада Житомирської області про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, державної реєстрації права власності та знесення самочинного будівництва.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з`ясувавши обсяг позовних вимог, для унеможливлення невиконання чи утруднення виконання рішення суду, дійшов висновку, що заявлені вимоги про забезпечення позову обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із викладеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на повно з`ясованих обставинах та правильно застосованих нормах процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову. Суд вважає, що такий захід забезпечення позову, як арешт майна, що є предметом спору, є співмірним із заявленими позивачем вимогами позовної заяви, оскільки обмежує відповідача лише у розпорядженні таким майном до вирішення спору по суті та ухвалення рішення.

Отже, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого заявник звернулася до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Колегія апеляційного суду звертає увагу, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства, а тому підстави для її скасування в розумінні ст.375 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді