Номер провадження: 22-ц/813/2951/21
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" подану через представника - адвоката Шевчук В.В. на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Манюта Сергія Володимировича про визнання протиправними дій, скасування рішень та забов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича про визнання протиправним дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини.

Так на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. (реєстровий №3706) ОСОБА_2 набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

15 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «Укрсиббанк», було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 99800 доларів США, який зобов`язувалася повернути у повному обсязі в строк до 15 серпня 2028 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором 15 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №б/н, відповідно до якого іпотекодавець, передав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 504 273 грн.00 коп.

08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та актом прийому передачі Документації.

У зв`язку з укладенням шлюбу 27 червня 2013 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

З інформаційної довідки від 04 вересня 2019 року №179782692 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачу стало відомо, що в 12:13:26 год 25 березня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем право власності на квартиру, що перебувала в іпотеці, перереєстровано за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (), номер запису про право власності 30926076.

У якості підстави виникнення права власності, відповідно до даних з Державних реєстрів, зазначаються:

-повідомлення, серія та номер: 02.4.1/1147/17, видане 15.09.2017, видавник: ПАТ «Дельта Банк»;

-повідомлення, серія та номер: б/н, видавник: Укрпошта;

-іпотечний договір, серія та номер: 3716, виданий 15.08.2007, видавник: ПН ОМНО Ситнікова Ю.Д.

У якості підстави внесення запису зазначено «Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46202874 від 28.03.2019 17:58:02, державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Одеська область) Манюта Сергій Васильович».

Згідно довідки ОСББ «Романтик-89» №124 від 11 вересня 2019 року, в квартирі позивача зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 , її діти ОСОБА_6 1987 року народження та ОСОБА_7 1989 року народження, мати ОСОБА_8 1938 року народження та онуки ОСОБА_9 2010 року народження та ОСОБА_10 2010 року народження.

З інформаційної довідки №180745810 від 12 вересня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що позивач не має іншого нерухомого майна (житла).

ОСОБА_11 , у власності якої знаходився предмет іпотеки, вважає, що право власності Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було набуто неправомірно.

В обґрунтування своєї позиції позивачка посилається на наступні обставини.

1.Відсутність надсилання іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушень, передбаченої п.п. 4.З., 4.4., 5.2., 5.3. Договору іпотеки від 15 серпня 2007 року та ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Позивачка стверджує, що жодних відомостей що копія письмової вимоги щодо усунення порушень, надісланої Відповідачем на адресу ОСОБА_2 та/або документи, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання ОСОБА_2 зазначеної письмової вимоги у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно немає.

Таким чином, державним реєстратором Манютою С.В. в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не було встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов, правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав, а також не було звернено увагу на належне відправлення Позивачу вимоги згідно до норм Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича про визнання протиправним дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, постановлено:

визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46202874 від 28.03.2019 17:58:02 державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» ();

визнати протиправним та скасувати реєстраційний запис державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про право власності №30926076 від 25 березня 2019 року (12:13:26) на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» ();

поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які існували до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46202874 від 28.03.2019 17:58:02, а також реєстраційного запис державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про право власності №30926076 від 25 березня 2019 року (12:13:26) щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» () та державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі ?2 305,2 гривні у рівних частках, тобто 1152 гривні ?60 копійок з кожного.??????

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на відсутність окремого договору про задоволення вимог, який би передбачав перехід права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання, відсутність письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, а також безпосередньої згоди позивача, правові підстави для реєстрації за іпотекодержателем - Публічним акціонерним товариством «Дельта банк», права власності на предмет іпотеки були відсутні.

При ухваленні рішення судом також враховав той факт, що спірна квартира є єдиним місцем проживання позивача та інших майнових поручителів, зазначене нерухоме житлове майно, як таке, що відповідає вимогам підпунктів 1 та 2 першого пункту статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03 червня 2014 року не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного Закону.

Короткий зміст вимог апеляційних скарги

18.05.2020 року Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" через представника - адвоката Шевчук В.В. подано апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року, відповідно до якої апеляь просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав:

- висновок суду про відсутність підтвердження отримання письмової вимоги щодо усунення порушень надісланого ПАТ «Дельта Банк» не відповідає дійсності, оскільки на зворотному повідомленні про вручення поштово відправлення вказаної вимоги міститься підпис отримувача. З огляду на зазначене, представник апелянта вважає, що у ПАТ «Дельта Банк» не мало і не маж сумнівів щодо дійсного вручення ОСОБА_2 відповідної вимоги банку.

- щодо висновку суду про порушення умов іпотечного договору, зокрема визначення вартості іпотечного майна, то відповідач вважає, що на момент звернення стягнення на нього спір про вартість, у випадку його наявності, не є підставою скасування права власності, а може бути підставою окремого позову про стягнення коштів.

- щодо застосування обмежувальних норм Закону України «про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то у відзиві на позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» було зазначено, що у даному випадку необхідно застосовувати принцип свободи Договору.(з посиланням на постанову ВС від 09.12.2019 року по справі № 464/8589/15-ц)

- апелянт вважає, що оскільки право власності на предмет іпотеки було зареєстровано за ОСОБА_2 15.08.2007 року, то інтереси третіх осіб, в тому числі і право користування предметом іпотеки дітей порушені не були, оскільки вони були зареєстровані після укладання Іпотечного договору.

- також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було проігноровано клопотання відповідача про витребування у ОСОБА_2 копії договору про інвестування та будівництво житлового будинку № К/105 від 13.01.2006 року та докази повної оплати інвестиційного внеску, які були надані нею при укладенні кредитного договору та договору іпотеки.

З огляду на зазначене ПАТ «Дельта Банк» вважає, що суд першої інстанції здійснив розгляд справи без встановлення всіх обставин, які мають значення для вірного вирішення спору, невірно оцінив єдиний доказ, не врахував позицію Верховного суду в подібних правовідносинах та як наслідок здійснив у зв`язку з цим інші помилкові висновки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

28 липня 2020 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу. Позивач зазначила, що ознайомившись з доводами апелянта вважає їх безпідставними та такими що не можуть бути покладені в основу скасування рішення суду першої інстанції.

Урютіна зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту не отримання неї копії письмової вимоги щодо усунення порушень, надісланої ПАТ «Дельта Банк». Відповідно відповідачі у передбачений спосіб вказане не спростували.

Також, ОСОБА_1 вказує, що відповідач самоусунувся від доведення обставин у справі, на які посилається, та намагається перекласти цю функцію на суд, що є неправомірним оскільки порушує основні засади цивільного судочинства, а саме принцип змагальності сторін та диспозитивної.

З огляду на викладене вважає доводи апеляційної скарги такими, що не узгоджуються з матеріалами справи, просить суд апеляційної інстанції в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.04.2020 року залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.05.2020 року провадження у справі за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" подану через представника - адвоката Шевчук В.В. на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Манюта Сергія Володимировича про визнання протиправними дій, скасування рішень та забов`язання вчинити певні дії було відкрито.

Ухвалою від 28.05.2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 12 листопада 2020 року на 10:00 год.

Розгляд справи неодноразово було відкладено за заявою сторін.

16 вересня 2021 року в судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв та клопотань не подавали.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. (реєстровий №3706) ОСОБА_3 набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 17)

15 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «Укрсиббанк», було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 99800 доларів США, який зобов`язувалася повернути у повному обсязі в строк до 15 серпня 2028 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. (а.с. 18-22)

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором 15 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №б/н, відповідно до якого іпотекодавець, передав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 504 273 грн.00 коп. (а.с. 23-26)

08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та актом прийому передачі Документації. (а.с. 26-27)

У зв`язку з укладенням шлюбу 27 червня 2013 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». (а.с. 14-16)

З інформаційної довідки від 04 вересня 2019 року №179782692 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачу стало відомо, що в 12:13:26 год 25 березня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем право власності на квартиру, що перебувала в іпотеці, перереєстровано за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (), номер запису про право власності 30926076. (а.с. 55-60)

У якості підстави виникнення права власності, відповідно до даних з Державних реєстрів, зазначаються:

-повідомлення, серія та номер: 02.4.1/1147/17, видане 15.09.2017, видавник: ПАТ «Дельта Банк»;

-повідомлення, серія та номер: б/н, видавник: Укрпошта;

-іпотечний договір, серія та номер: 3716, виданий 15.08.2007, видавник: ПН ОМНО Ситнікова Ю.Д.

У якості підстави внесення запису зазначено «Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46202874 від 28.03.2019 17:58:02, державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Одеська область) Манюта Сергій Васильович».

Згідно довідки ОСББ «Романтик-89» №124 від 11 вересня 2019 року, в квартирі позивача зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 , її діти ОСОБА_6 1987 року народження та ОСОБА_7 1989 року народження, мати ОСОБА_8 1938 року народження та онуки ОСОБА_9 2010 року народження та ОСОБА_10 2010 року народження. (а.с. 61)

З інформаційної довідки №180745810 від 12 вересня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що позивач не має іншого нерухомого майна (житла).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. (реєстровий №3706) ОСОБА_2 набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 17)

15 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «Укрсиббанк», було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 99800 доларів США, який зобов`язувалася повернути у повному обсязі в строк до 15 серпня 2028 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. (а.с. 18-22)

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором 15 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №б/н, відповідно до якого іпотекодавець, передав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 504 273 грн.00 коп. (а.с. 23-26)

08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та актом прийому передачі Документації. (а.с. 26-27)

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку».

За змістом положень частин першої, третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».

Щодо вимоги про усунення порушення зобов`язання (стаття 35 Закону України «Про іпотеку»)

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» (частина перша та друга статті 36 цього Закону у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк).

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» у зазначеній редакції).

Судом встановлено, що договір іпотеки передбачав застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тому висновки суду першої інстанції щодо відсутності окремого договору про задоволення вимог, який би передбачав перехід права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання є такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства та підлягають виключаення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.п. 2.1.1. та 2.1.2. Договору іпотеки від 15 серпня 2007 року, у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами; у разі порушення Іпотекодавцями та/або Боржником обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. (а.с. 50-зворот)

Пункт 4.1. Договору іпотеки передбачає, що звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у:

- випадках, зазначених в п.п. 2.1.1.-2.1.2. Договору іпотеки,

-у разі порушення Іпотекодавцями та/або Боржником будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором,

-в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Звернення стягнення, відповідно до п. 4.2. Договору іпотеки, здійснюється на підставі:

-або рішення суду;

-або виконавчого напису нотаріуса;

-або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя;

-або за договором між Іпотекодавцями та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно п. 4.3. Договору іпотеки, у випадках, зазначених в п.п. 2.1.1.-2.1.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» №898-ІУ від 05 червня 2003 року (в редакції на 19.10.2016р., яка була чинної на час існування правовідносин) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно п. 4.4. Договору іпотеки, у разі невиконання Іпотекодавцями вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п. 4.3., Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення.

Пункт 5.2. Договору іпотеки також передбачає, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього Договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 41)).

Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння.

Добровільна згода іпотекодавця на застереження в іпотечному договорі не означає, що він погоджується з примусовим зверненням стягнення на його квартиру. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя направленою до іпотекодержателя з метою задоволення своїх вимог.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року по справі №127/8068/ 16-ц (провадження № 61-5164св18), аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно.

Право іпотекодержателя на застосування застереження, передбаченого п. 5 Іпотечного договору не є абсолютним. Можливість його реалізації залежить від цілого ряду умов. На момент підписання Іпотечного договору, сторони не могли визначити істотні умови застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя з об`єктивних причин. Саме у зв`язку з цим, договором передбачено надсилання повідомлення, де, насамперед, має бути зазначено який саме позасудовий спосіб звернення стягнення обрано Іпотекодержателем, якими є строки добровільного виконання зобов`язання, за яку ціну буде звернено стягнення і т.п.

Таке повідомлення фактично є способом погодження істотних умов застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Однак, такі істотні умови не були погоджені сторонами, оскільки належного підтвердження надіслання та отримання повідомлення/вимоги про усунення порушень, передбачена п.п. 4.3., 4.4., 5.2., 5.3. Договору іпотеки від 15 серпня 2007 року та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» Відповідачем не надано.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 127/17399/19-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 201/6233/17-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 вересня 2019 року щодо спірної квартири, підставами виникнення права власності ПАТ «Дельта Банк», були наступні документи:

-повідомлення, серія та номер: 02.4.1/1147/17, видане 15.09.2017 року, видавник: ПАТ «Дельта Банк»;

-повідомлення, серія та номер: б/н, видавник: Укрпошта;

-іпотечний договір, серія та номер: 3716, виданий 15.08.2007 року, видавник: ПН ОМНО Ситнікова Ю.Д.

Судом першої інстанції були витребувані з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської Ради копії документів, на підставі яких було здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46202874 від 28.03.2019 17:58:02 державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» ().

Дійсно в матеріалах реєстраційної справи є копія листа повідомлення 02.4.1/1147/17 від 15.09.2017 від імені «Дельта Банк», яке було спрямовано ПАТ Дельта Банк на адресу ОСОБА_2 про усунення порушень кредитного договору та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с. 150)

Окрім того, в матеріалах реєстраційної справи є копія зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №530, 5699, яке було направлено за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , однак у ньому відсутній підпис адресата про вручення листа, а наявний лише підпис працівника поштового зв`язку. (а.с. 151).

Позивач ОСОБА_12 категорично заперечує отримання письмової вимоги про усунення порушення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 2, 17, 67, 81, 92 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 5 березня 2009 року № 270 штриховий кодовий ідентифікатор - штрихова позначка, побудована за певними правилами і призначена для автоматичної ідентифікації реєстрованих поштових відправлень. Внутрішні реєстровані поштові відправлення (крім прямих контейнерів), поштові перекази можуть прийматися для пересилання з рекомендованим повідомленням про їх вручення. Список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками (за наявності). На внутрішніх згрупованих рекомендованих поштових відправленнях також можуть наноситися відмітки, які свідчать про те, що оплату проведено в повному обсязі («Плату стягнено»). Такі відмітки наносяться на зазначені поштові відправлення поряд із штриховим кодовим ідентифікатором за умови нанесення дати приймання. Підлягають доставці додому рекомендовані поштові картки, листи, секограми, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів.

Відповідно до ст.. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевказане колегія суддів критично ставиться до доводів ОСОБА_1 про не отримання письомової листа-вимоги Банку від 19.19.2017 року, оскільки вказане не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами.

Щодо дії мораторію на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження відповідно до вимог Закону № 1304-VII. «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що квартира площею 37,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Дельта Банк» як забезпечення виконання ОСОБА_11 умов кредитного договору від 15 серпня 2007 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта Банк».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. та постанові Великої Палати Верховного суду від 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 09.12.2019 року по справі № 464/8589/15-ц, оскільки в подальшому Велика Палата відступила від вказаних висновків.

Щодо повідомлення іпотекодавців про відступлення прав за договором іпотеки

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням (частина друга статті 24 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором і за договором іпотеки).

Судом першої інстанцій встановлено, що 08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та актом прийому передачі Документації.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що хоч згідно з пунктом 2.2.1 договору іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний повідомити іпотекодавців про відступлення прав за цим договором чи за кредитним договором, однак докази такого повідомлення позивачки чи позичальника відсутні.

Щодо пред`явлення вимоги до неналежного відповідача в особі Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина друга статті 26 Закони України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса, прийнятих або вчинених ним під час реалізації функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист застосованого на приписах цивільного законодавства приватного (майнового) права у відносинах з іншими особами, нотаріус має залучатись до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а сама така справа розглядатись залежно від суб`єктного складу її учасників за правилами ЦПК України чи ГПК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 686/17779/16-ц.

Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру цього спору.

Подібні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц (провадження № 14-74цс19), від 26 лютого 2020 року в справі № 287/167/16-ц (провадження № 14-536цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

З огляду на вищевказане апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Манюта Сергія Володимировича слід відмовити.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скарги слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати у частині пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" подану через представника - адвоката Шевчук В.В. на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року скасувати в частині задоволення позову до державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Манюта Сергія Володимировича, та ухвалити у цій частині ухвалити нове рішення, яким:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Манюта Сергія Володимировича відмовити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року висновок щодо відсутності правових підстав для реєстрації права власності на передану в іпотеку квартиру за собою на підставі укладеного іпотечного договору у ПАТ "Дельта Бак" у зв`язку з відсутністю окремого договору про задоволення вимоги, який би передбачав перехід права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 24.09.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе