Справа № 617/2163/20
Провадження № 2/617/176/21
Р І Ш Е Н Н Я
21 квітня 2021 року Вовчанський районний суд Харківської області у складі
головуючого судді Уханьової І.С.,
за участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вовчанська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати кредитний договір за № 014/07/1-567-07, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» 10 травня 2007 року, припиненим, визнати договір поруки № 12/07-01/0430 укладений між ПП «ТААТРАНС» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 24 вересня 2009 року, припиненим, а також покласти витрати на правничу допомогу на відповідача.
В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 04.06.2005 р. між АППБ "Аваль" правонаступником за усіма правами та обов`язками якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та гр. ОСОБА_1 була укладена Генеральна кредитна угода № 145, в рамках якої 10.05.2007 р. був укладений кредитний договір за № 014/07/1-567-07, за яким видані кредитні кошти у розмірі 70 000,00 доларів США, строком по 10.04.2012 р.
26.11.2014 р. АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до гр. ОСОБА_1 та ПП «ТААТРАНС» про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/07/1-567-07 від 10.05.2007 р.
26.03.2015 р. Вовчанським районним судом Харківської області по справі № 617/2018/14-ц ухвалено заочне рішення за яким солідарно стягнуто з гр. ОСОБА_1 та ПП «ТААТРАНС» на користь АТ „Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/07/1-567-07 від 10.05.2007 р. в розмірі 540 216,53 грн.
Вказав, що заочне рішення ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувалось, а було виконано в повному обсязі, саме погашено суму в розмірі 540 216,53 грн., стягнуту за рішенням суду, виконання рішення суду підтверджується квитанціями доданими до позовної заяви.
Пред`явлення позову про повне дострокове стягнення заборгованості (звернення стягнення) змінює строк кредитування, відповідно Банк змінивши строк кредитування та отримав кошти за рішенням суду фактично припинив кредитні зобов`язання.
Вважає, що оскільки гр. ОСОБА_1 в добровільному порядку виконав рішення суду, за яким Банк стягнув солідарно з нього та ПП «ТААТРАНС» заборгованість за кредитним договором, яка існувала станом на 24.09.2014 р., то зобов`язання за кредитним договором були виконані позичальником в повному обсязі, згідно ст. 598-599 ЦК України.
На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити.
20 січня 2021 року від представника відповідача, адвоката Гапона О. Я. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній проти позову заперечив у повному обсязі, та виклав письмові пояснення в яких вказує, що з жодним пунктом позовної заяви не згоден, відсутні належним чином завірені докази. З урахуванням викладеного вище, просив суд, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі та стягнути з нього судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір».
Після обміну заявами по суті від позивача клопотань, заяв до суду не надійшло.
Від представника відповідача неоднаразово до суду надходили клопотання про забезпечення проведення судового засідання у режимі відеоконференції ,за допомогою програмного забезпечення EasiCom.
Ухвалами Вовчанського районного суду Харківської області від 23.02.2021 року, 09.04.2021 року ,15.04.2021 року вказані клопотання були задоволені , але провести судові засідання призначені на 02.03.2021 року, 07.04.2021 року,14.04.2021 року та 21.04.2021 року у режимі відеоконференції ,за допомогою програмного забезпечення EasiCom не виявилося можливим , з причин відсутності зображення та звуку з боку участника судового засідання , а саме представника відповідача . В зв"язку з тим ,що справа перебуває на розгляді з грудня 2020 року , суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача , який належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року в справі № 6-1341цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на Генеральну кредитну угоду № 145, у рамках якої укладений кредитний договір № 014/07/1-567-07 від 10.05.2007 р. Проте суть і зміст Генеральної кредитної угоди позивач у позовній заяві не описав, копії цієї угоди № 145 до матеріалів позовної заяви не надав. Враховуючи, що кредитний договір № 014/07/1 - 567-07 від 10.05.2007 р. за своєю правовою природою є похідним від Генеральної кредитної угоди, надавати оцінку цьому договору без урахування змісту Генеральної кредитної угоди неможливо. Таким чином, надана позивачем як додаток копія кредитного договору не може бути самостійним належним, допустимим, достовірним і допустимим доказом у справі відповідно до ст.ст. 77, 80 ЦПК України.

У тексті позовної заяви та у прохальній її частині позивач зазначив як про оспорюваний про кредитний договір № 014/07/1-567-07 від 10.05.2007 р. Проте як додаток до позовної заяви доданий кредитний договір № 014/07-01-0535-08 від 26.06.2008 р.. який не має ніякого відношення до описаних у позовній заяві обставин та спірних правовідносин.

Відповідно до поданого позову позивач просить визнати припиненим договір поруки № 12/07-01/0430 від 24.09.2009 р..що укладений між ПП «Таатранс» і АТ «Райффайзен Банк Аваль». З договору суд вбачає, що він забезпечує виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 перед банком, які витікають із умов Генеральної кредитної угоди № 145 від 14.06.2005 р.. а також усіх договорів, що укладені або будуть укладені відповідно до угоди.

Суд вважає, що посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» є не обґрунтованим. Так, позивач не надав доказів того, що правовідносини між ним як позичальником і відповідачем як кредитором є правовідносинами у сфері споживчого кредитування. У кредитному договорі № 014/07-01-0535-08 від 26.06.208 р., який позивач надав до суду разом із позовною заявою, у п. 2.1 зазначено, що кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Проте цей кредитний договір не знаходиться в основі спірних правовідносин. Спір між сторонами, як вбачається із тексту позовної заяви, у тому числі із прохальної частини, виник відповідно до правовідносин, що витікають із кредитного договору № 014/07/1-567-07 від 10.05.2007 р. Копію цього договору як додаток до позовної заяви позивач не надав, тому зміст договору невідомий і цільове призначення кредиту за цим договором як споживчий кредит не підтверджується. В цьому випадку позивач порушив вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Та обставина, що ОСОБА_1 виконав заочне рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 26.03.2015 р. у справі № 617/2018/14-ц. яким солідарно стягнуто із ОСОБА_1 і ПП «Таатранс» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/07/1-567-07 від 10.05.2007 р. у розмірі 540216. 53 грн., ни чим не підтверджено.

Також, у своїй позовній заяві позивач зазначив, що йому відомо, що 17.09.2020 р. Вовчанський районний суд Харківської області стягнув на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» із нього, ОСОБА_1 і ПП «Таатранс» солідарно 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 014/07/1-567-07 від 10.05.2007 р. у розмірі 2622.23 долари США.

Більш того позивач, як споживач кредитних послуг, відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» мав право розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення, проте вказаним правом він не скористався.

Вищевказане свідчить про те, що при укладенні договору позивач діяв свідомо і повністю розумів природу кредитного договору, свої зобов`язання за ним та обсяг своєї відповідальності.

Таким чином, спірний договір, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач прийняв надані відповідачем кредитні кошти і частково виконував умови договору, крім того, позивач не скористався своїм правом розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні договору сторонами додержано вимог, передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", необхідних для чинності вказаного правочину.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У даній справі встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та раніше виконував аналогічні умови інших договорів з відповідачем, а відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 83 ЦК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що укладений між ним та відповідачем договір є недійсним та що позивачу не було відомо про всі умови отримання коштів. Зважаючи на викладене та позиції Верховного Суду, викладені у Постанові від 04.09.2019 по справі № 752/4239/15-ц, та Постанові від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19, підстав для визнання спірного кредитного договору з заявлених позивачем підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, інші судові витрати у справі відсутні, тому суд не здійснює розподіл судових витрат при ухваленні рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16,203,215.217,536,559,626,627.629,638,1054 ЦК України , Закон України "Про захист прав споживачів" , ст.ст.3-5,7-13,17,43,49,60,76-81,211,223,258,263,264,265,268,352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ