Провадження № 2/161/572/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Юхим А.О.

представників позивача Данилюк З.П., Столярука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лювіна», ОСОБА_2 про примусове виконання обов`язку в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що згідно договору № 41 від 20.04.2016 на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лювіна» (далі ТзОВ «Лювіна»), відповідач зобов`язувався виконати геодезичні роботи та розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,01192 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить йому на праві власності, розташованої в с. Гірка Полонка, Луцького району, Волинської області. Він, як замовник зобов`язувався оплатити виконанні роботи, виготовити технічну документацію. Крім того, він як власник земельної ділянки мав право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 сприяти у встановленні твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадку, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Зазначає, що він взяті на себе зобов`язання виконав, всі роботи ним були оплачені в повному обсязі, а відповідач ТзОВ «Лювіна», зобов`язання в повному обсязі не виконав, а саме: не встановив (відновив) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), не закріпив їх межовими знаками в установленому порядку.

Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, що знаходиться в технічній документації не датований, межі не погоджувалися власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 , вона його не підписувала, а замість неї підпис виконала інша особа. Крім того, акти прийому-передачі межових знаків на зберігання не відповідає змісту, оскільки між ним та власником суміжної земельної ділянки постійно виникали і виникають конфлікти за межу.

Він неодноразово звертався до відповідача із проханням встановити межові знаки відповідно до вимог чинного законодавства за власною ініціативою. В березні 2019 повторно звернувся до відповідач із зазначеним проханням та оплатив послуги щодо встановлення межових знаків на спірній межі, однак відповідач досі робіт не виконав, а акт приймання-здачі виконаних робіт не підписаний ні ним, ні ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, позивач, просить суд, зобов`язати ТзОВ «Лювіна» встановити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріпити їх межовими знаками встановленого зразка за вибором ОСОБА_1 на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1192 га, кадастровий номер :01:001:4099, розташованої в с. Гірка Полонка, Луцького району, Волинської області. Зобов`язати ОСОБА_2 власника суміжної земельної ділянки не перешкоджати встановленню твердих меж в натурі та сприяти встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків.

Ухвалою судді від 12.12.2019 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали, у визначений нею строк, позивачем усунуто зазначені недоліки.

26.12.2019 ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Від представника відповідача ТзОВ «Лювіна» надійшли заперечення, в яких вони позов не визнали та зазначила, що згідно договору № 41 від 20.04.2016 ними було виготовлено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1192 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на замовлення позивача. Замовник отримав технічну документацію та повинен був її зареєструвати, а реєстратори Державного земельного кадастру Луцького району повинні були видати витяг з земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номеру. Позивач знову почав займатися технічною документацією 18.06.2018, відповідно до договору між замовником та ТзОВ «Лювіна». Після цього ОСОБА_1 звернувся до них щоб винести межі його земельної ділянки в натурі на місцевості, що було і зроблено в 2018. ОСОБА_2 неодноразова приходила в ТзОВ «Лювіна», плакала та з її слів, ОСОБА_1 виймав та викидав встановлені вже межові знаки і вимагав віддати йому три метри межі земельної ділянки.

За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 01.09.2020 призначено у справі земельно-технічну експертизу. Провадження на час її проведення зупинено.

22.06.2021 ухвалою суду поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні, представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Про місце, час та дату судового розгляду повідомлялися належним чином.

У зв`язку з наведеним, суд, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.11.2008.

Згідно з рішенням Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області № 7/10 від 20.05.2016 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки», надано ОСОБА_1 дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 , виготовлена ТзОВ «Лювіна» відповідно до його заяви від 18.06.2018 та рішення Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області № 7/10 від 20.05.2016.

Як випливає із технічної документації, обмір земельної ділянки в натурі, здійснював сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_3 з допомогою електронного тахеометра 3Та5Р № 15613 і мірної стрічки 50 м. Межі земельної ділянки закріплено довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, передано на зберігання власнику земельної ділянки і закоординовано. Прив`язка виконана в державній системі координат 1963 року. Межі земельної ділянки погоджені з суміжними землекористувачами, що оформлено актом з підписами суміжних землекористувачів, які засвідчені Гіркополонківською сільською радою.

Внаслідок проведених обмірів, виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В результаті виконання робіт, виготовлено кадастровий план земельної ділянки і встановлено площу, а також площі угідь. За результатами кадастрової зйомки складено план меж земельної ділянки, на якому відображено прилеглі території до земельної ділянки ОСОБА_1 .

На підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.07.2018, ОСОБА_1 належить земельна ділянка кадастровий номер :01:001:4099

Із кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1 вбачається, що на межі від Б до В знаходиться земельна ділянка відповідача ОСОБА_2 .

Схемою закріплення меж земельної ділянки з відображенням встановлених межових знаків встановленого зразка наданої у власність ОСОБА_1 , встановлено межові знаки із земельною ділянкою належною позивачу та відповідачу ОСОБА_2 , відповідно було затверджено список межових знаків, переданих на зберігання, який прийнятий під підпис ОСОБА_1 .

Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, погоджено сторонами по справі, про що свідчать їхні підписи.

Суд не приймає до уваги посилання представників позивача про те, що він не підписував даних документів, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а від проведення експертизи для підтвердження заявлених обставин, представники позивача відмовилися.

Крім того, суд зазначає, що з оглянутої в судовому засіданні оригіналу технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 , виготовлена ТзОВ «Лювіна», вбачається, що список межових знаків, переданих на зберігання та акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання підписано замовником та виконавцем - ТзОВ «Лювіна».

З технічної документації, виконаної ТзОВ «Лювіна», на замовлення відповідача ОСОБА_2 , вбачається, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,27 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,12 га та ведення особистого селянського господарства 0,15 га.

Межі її сусідньої земельної ділянки від Г до А належить позивачу ОСОБА_1 .

Рішенням Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області № 13/9 від 22.12.2016 «Про погодження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 » погоджено межі земельних ділянок, які знаходяться у користуванні громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до чинного державного акту на право власності на землю ОСОБА_2 серія Р2 № 124662.

У вказаній технічній документації наявний, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 23.05.2016, з підписом ОСОБА_4 .

З висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 8580-8581 від 28.05.2021 випливає, що земельні ділянки належні ОСОБА_2 та земельна ділянка належна ОСОБА_1 фактично ними використовуються, відповідно до технічної документації, виготовленої ТзОВ «Лювіна».

Зазначене, дає можливість дійти висновку, що сторони користуються земельними ділянками з урахуванням їх плану та встановлених меж відведених в натурі.

Статтею 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ст. 152 ЗК України).

Статтею 186 ЗК України визначено, що схема землеустрою і техніко-економічне обґрунтування використання та охорони земель району затверджуються районною радою. Схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель села, селища, міста, території територіальної громади затверджуються відповідною сільською, селищною, міською радою. Схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць підлягають стратегічній екологічній оцінці. Схема землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення. Комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани території: у частині формування земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому цим Кодексом для погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; у частині положень, що передбачають внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2004 року, але відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, погоджуються з їх власниками, а якщо такі земельні ділянки перебувають у користуванні фізичних, юридичних осіб, - також підлягають погодженню із землекористувачами; затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами.

Спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Межові знаки на водних об`єктах не встановлюються. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. У разі якщо межі земельних ділянок у натурі (на місцевості) збігаються з природними чи штучними лінійними спорудами, рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, рослинними смугами, шляхами, стежками, рівчаками, стінами, шляховими спорудами, парканами, огорожею, фасадами будівель, іншими лінійними спорудами, рубежами тощо) та раніше встановленими межами сформованих земельних ділянок, межові знаки можуть не встановлюватися.

Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок (ст.106 ЗК України)

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ТзОВ «Лювіна» не виконала взятих на себе зобов`язань, визначених у договорі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження.

Однією із позовних вимог позивача є зобов`язання відповідача ОСОБА_2 власника суміжної земельної ділянки не перешкоджати встановленню твердих меж в натурі та сприяти встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків.

Однак, позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що саме ОСОБА_5 , чинить перешкоди останньому у встановленню твердих меж в натурі або відновленні межових знаків.

Таким чином, позовні вимоги позивача є необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено в чому саме полягає порушення його прав та в зв`язку з чим їх відновлення можливе лише шляхом зобов`язання відповідачів вчинити визначені ним дії, як це передбачено статтями 75 - 79, 81 ЦПК України.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 10, ч.3 ст12, ст.ст. 81, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 25, 55 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 78, 79-1, 106-107, 125, 152, 186 ЗК України, ст. 509 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лювіна», ОСОБА_2 про примусове виконання обов`язку в натурі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лювіна» (адреса: вул. Ковельська, 68, м. Луцьк, ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ІПН - невідомо);

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.В. Івасюта