Справа № 350/647/21
Провадження № 22-ц/4808/1477/21
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Горейко М.Д., Томин О.О.

з участю секретаря Єлісевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рожнятівського районного суду від 13 серпня 2021 року, у складі судді Пулика М.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Рожнятівського районного суду від 04 червня 2021 року, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина в сумі 16 182 гривень.

Заявник посилаючись на те, що на даний час не працює, проживає у будинку батьків своєї дружини, транспортних засобів чи земельних ділянок у власності не має, а також сплачує аліменти у розмірі 3200 грн на утримання дітей, просив розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 13 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не довів належними та допустимими доказами обставин, які мають характер особливих або виняткових та які б давали підстави для розстрочки виконання рішення суду відповідно до статті 435 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду та задовольнити його заяву про розстрочення на 12 місяців виконання рішення Рожнятівського районного суду щодо сплати 16182 грн на користь ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначив, що він з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішень Рожнятівського районного суду від 26.12.2017 року та 27 грудня 2019 року він сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1200 грн щомісячно та на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 2000 грн щомісячно до закінчення сином навчання в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу, але не довше ніж до досягнення сином 23-х років.

Також, рішенням Рожнятіського районного суду від 04 червня 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з нього додаткові витрати у зв`язку з навчанням сина ОСОБА_3 в розмірі 16182 грн та 300 грн за надання правничої допомоги.

Вказує, що оскільки в даний час не працює, проживає в будинку батьків дружини, з якою проживає в цивільному шлюбі, ні транспортних засобів, ні земельних ділянок не має та сплачує аліменти на двох дітей, то сплата витрат у розмірі 16182 грн є непосильною для нього. Вважає, що суд першої інстанції зазначені обставини не врахував та необґрунтовано відмовив у задоволенні його заяви про розстрочення виконання рішення суду.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Стягувачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2021 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_2 16182 грн додаткових витрат та 300 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 908 грн.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 12 червня 2018 року, ОСОБА_5 змінив прізвище на ОСОБА_6 .

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 статті 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до частини 3 статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Винятковими можуть бути визнані обставини, які безпосередньо пов`язані з життям людини, оскільки в іншому разі порушуватимуться інтереси стягувача. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви, виходив з того, що подані докази не свідчать про існування обставин, які істотно ускладнюють його виконання і є підставою для задоволення заяви про розстрочення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він на даний час не працює, проживає у будинку батьків своєї дружини, не має у власності транспортних засобів та земельних ділянок, сплачує аліменти на утримання дітей, не є підставою для застосування вимог статті 435 ЦПК України та задоволення поданої ним заяви.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник не надав достатніх доказів на підтвердження неможливості виконання зобов`язання та скрутного матеріального становища.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Рожнятівського районного суду від 13 серпня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: М.Д. Горейко

О.О. Томин