ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2021 року м. Чернівці
Справа № 725/3295/21

Провадження №22-ц/822/918/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Литвинюк І.М.,
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар Герман Я.І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2021 року, головуючий у І-й інстанції Стоцька Л.А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у період із 1994 року по 2020 рік проходив військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу у Збройних Силах України. Наказом командувача десантно-штурмових військ ЗСУ від 15 червня 2020 року №87 він звільнений у запас з правом на пенсійне забезпечення із вислугою років у ЗСУ: календарна 25 років 08 місяців, пільгова - 31 рік 06 місяців.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03 серпня 2020 року №160 його виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та направлено на військовий облік до Чернівецького МВК Чернівецької області.
Зазначав, що 28 квітня 2021 року секретар житлової комісії військової частини НОМЕР_2 повідомив про зняття його з обліку для отримання постійного та службового жилого приміщення зі складом сім`ї три особи.
Вважав такі дії відповідача щодо зняття його з квартирного обліку незаконними, оскільки вони суперечать Конституції України та житловому законодавству.
Просив визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 28 квітня 2021 року №309 та рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформлене протоколом від 24 квітня 2021 року №16 в частині зняття його разом із членами сім`ї у складі трьох осіб з квартирного обліку для отримання постійного та службового житла у військовій частині НОМЕР_2 та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_2 поновити його разом із членами сім`ї у складі трьох осіб на квартирному обліку для отримання постійного та службового житла у військовій частині НОМЕР_2 , осіб звільнених з військової служби та членів їх сімей для отримання житла за рахунок житлового фонду з датою первинної постановки на облік.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2021 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 28 квітня 2021 року №309 та рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформлене протоколом від 24 квітня 2021 року №16 в частині зняття ОСОБА_1 разом із членами сім`ї у складі трьох осіб з квартирного обліку для отримання постійного та службового житла у військовій частині НОМЕР_2 .
Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 разом із членами сім`ї у складі трьох осіб на квартирному обліку для отримання постійного та службового житла у військовій частині НОМЕР_2 , осіб звільнених з військової служби та членів їх сімей для отримання житла за рахунок житлового фонду з датою первинної постановки на облік.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
На зазначене рішення суду Військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити.
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.
Зазначає, що спір у даній справі стосується проходження позивачем публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), гарантувала право військовослужбовцям на отримання жилого приміщення, правовідносини що виникли між сторонами у справі є адміністративно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
На апеляційну скаргу відзив не надходив.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як військовослужбовець має вислугу понад 20 років, перебував на квартирному обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , не реалізував своє житлове право, передбачене ч.1 ст.12 Закону №2011-ХІІ, звільнений в запас за закінченням строку дії контракту.
Дії та рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 про зняття з квартирного обліку суперечать положенням статті 47 Конституції України, частині 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ та п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджених постановою КМУ від 03 серпня 2006 року №1081, а отже, є незаконними та підлягають скасуванню.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України. Вислуга років у Збройних силах України становить 25 років 08 місяців (календарних) та 31 років 06 місяців (пільгова), має статус учасника бойових дій (а.с.8, 12).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 за №160 від 03 серпня 2020 майора ОСОБА_1 , начальника відділення персоналу штабу, звільненого наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 15 червня 2020 року №87 з військової служби у запас за підпунктом "к" (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Чернівецького МВК Чернівецької області (а.с.9).
Відповідно до витягу із протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 за №16 від 24 квітня 2021 року житловою комісією прийнято рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку (а.с.10).
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28 квітня 2021 року № 309 затверджено протокол засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 24 квітня 2021 року №16 (а.с.11).
Предметом розгляду у цій справі є надання оцінки законності рішення житлової комісії військової частини, ухваленого 24 квітня 2021 року, про зняття з квартирного обліку військовослужбовця, звільненого з військової служби в запас згідно з підпунктом «к» (які проходять військову службу за контактом, дія якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, зазначена норма визнає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), який, зокрема, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (частина друга статті 11 Закону № 2011-XII).
Згідно з абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок № 1081).
Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла (пункт 24 Порядку № 1081).
Згідно з пунктом 30 Порядку № 1081 військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено два види звільнення військовослужбовців з військової служби: у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; або у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
У судовому засіданні встановлено, що позивача звільнено з військової служби саме у запас, він має вислугу на військовій службі 25 календарних років.
Отже, зазначеними законами держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених житловим законодавством і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Тобто такої умови для зняття з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, як припинення військової служби за підставі підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не містить ні Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ні Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Порядок № 1081, ні Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 (всі нормативно-правові акти у редакціях, що діяли на час виникнення спірних правовідносин).
Результат системного аналізу зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на залишення на квартирному обліку до отримання ними житла у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, прямо передбачених пунктом 30 Порядку № 1081.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 740/3917/20.
Доводи апеляційної скарги про закриття провадження у справі з підстав, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеними нормами права, оскільки предметом розгляду справи є надання оцінки законності рішення житлової комісії військової частини, ухваленого 24 квітня 2021 року, та дотримання соціальних гарантій на забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, тобто право на житло, а тому спірні правовідносини розглядаються у порядку цивільного судочинства.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.

Головуючий І.М. Литвинюк
Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк