Справа № 710/80/21
Провадження № 2/710/178/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.04.2021 м. Шпола
Шполянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Симоненко О.В.,
секретаря судового засідання Бараненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
До Шполянського районного суду Черкаської області надійшов позов, у якому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.01.2014 у розмірі 11 241,20 грн.
Свій позов позивач обґрунтовує тим, що відповідач підписав Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 08.01.2014, згідно якої отримав кредит у розмірі 3085,07 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Визначено порядок погашення заборгованості : починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.
Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 28.01.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До позовної заяви представником позивача була додана заява про розгляд справи без участі представника позивача. (а.с.51).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку ( ч.11 ст.128 ЦПК).
19.04.2021 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») відповідно до статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.44, 47, 48 -49).
Згідно з банківською ліцензією № 22 від 05.10.2011, АТ КБ «ПриватБанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (а.с.46).
ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 02.08.2012 року (а.с.11), та йому надані кошти зі встановленим лімітом на кредитну картку.
У подальшому 08.01.2014 року між сторонами підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості за договором від 02.08.2012 року, відповідно якої сторони домовились про зменшення розміру заборгованості, яка виникла у період з дати надання кредиту, розмір якої складав 3385,07 грн.
Сторонами обумовлено дату закінчення погашення заборгованості за договором - 31.01.2016. У день наступний за днем повернення кредиту (2 -й день) позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 455,40 грн. Згідно з розділом 2 Банк надає позичальнику строковий кредит на суму 3085,07 грн на 24 місяці з 08.01.2014 по 31.01.2016, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указаних в заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник передає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 154,38 грн, для погашення заборгованості за кредитом, яка складається і заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами у відповідності до Умова та правил. Сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 455,40 грн (а.с.12).
Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 надана кредитна картка з номером: НОМЕР_1 дата відкриття - 08.01.2014, термін дії - 10/17 (а.с.10).
Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 старт карткового рахунку відбувся 08.01.2014, картка № НОМЕР_1 , 08.01.2014 встановлено кредитний ліміт - 3085,07 грн (а.с.9).
З виписки за договором б/н станом на 13.11.2020 виданої на ОСОБА_1 вбачається часткове погашення заборгованості, шляхом самостійного внесення готівки та автоматичного погашення з карти (а.с.6- 8).
Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Відповідач не заперечив факт підписання як заяви - анкети б/н від 05.02.2012 так і Генеральної угоди б/н від 13.05.2015 та отримання банківської кредитної картки зі встановленим лімітом у позивача.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Отже , ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростований, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 08.01.2014, сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитом, отже відповідач зобов`язаний сплатити такі відповідачу.
Щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню суд враховує, що умовами п. 2.1 Генеральної угоди від 08.01.2014 року передбачено сплату у визначені строки відсотків за користування кредитом 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості. При цьому, цим же пунктом передбачено, що дана Генеральна угода укладена строком на 24 місяці - до 31.01.2016 року.
Відповідно до розрахунку, наданого представником позивача, вбачається, що заявлена до стягнення заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2702,80 грн нарахована за період часу з 08.01.2014 року по 07.04.2020 року, та складається з нарахованих на поточну заборгованість та прострочену, хоча за умовами Генеральної угоди термін її дії закінчується 31.01.2016 року та нарахування відсотків передбачене на суму залишку заборгованості, як наслідок, з 01.02.2016 року припинилося право позивача нараховувати відповідачу відсотки за кредитом, передбачені договором.
Аналогічна правова позиція щодо спірних правовідносин висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 23.05.2018 року № 910/1238/17.
З огляду на вказане, суд вважає, що наявні достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, узгодженими сторонами, за користування кредитом, станом на 31.01.2016 року, розмір яких згідно наданого представником позивача розрахунку становить 546,02 грн ( а.с.4,5).
Що стосується нарахованої пені, суд зазначає наступне. Згідно до п. 2.8 Генеральної угоди від 08.01.2014 в разі порушення позичальником обов`язків з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в умовах і правилах за кожен день прострочки.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 08.01.2014 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину спірного договору.
Суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що саме наданий ним Витяг з Умов та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, застосовувалися до правовідносин між сторонами при підписанні анкети-заяви від 02.08.2012, та до правовідносин між сторонами при підписанні Генеральної угоди від 08.01.2014.
Роздруківка із сайту позивача також не може бути належним доказом, що відповідач був ознайомлений зі змінами Умов кредитування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 08.01.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві, Генеральній угоді про реструктуризацію боргу домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правила надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вищезазначені висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати ВС від 03.07.2019 року по цивільній справі №342/180/17.
З викладеного вище вбачається недоведеність позивачем своїх позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача заборгованості за пенею. Тому вимога, про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 6027,97 грн не підлягає задоволенню.
Враховуючи, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 571,53 грн, що складає 27,19 % від суми в 2102,0 грн.
Керуючись ст.ст. 11, 207, 208, 526, 530, 546, 549, 611, 626, 627, 628, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274-279, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.В. Симоненко