ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/475/20 Номер провадження 22-ц/814/2182/21Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Зеленська О.І.

за участю: представника позивача Момот Т.Г.

представника АТ «Укргазвидобування» в особі філії газопромислового управління «Полтавагазвидобування» адв. Макарової Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року (повний текст складено 06.08.2021 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії газопромислового управління «Полтавагазвидобування», Полтавської обласної державної адміністрації про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів - Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії газопромислового управління «Полтавагазвидобування» (далі Відповідач 1), Полтавської обласної державної адміністрації (далі Відповідач 2), посилаючись на те, що на підставі державного акту серії 1-ПЛ №059756 від 12.11.2001року, їй (позивачу) на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,54га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області. Проте, у проведенні державної реєстрації вказаного майна їй було відмовлено, оскільки реєстратором встановлено розбіжність площ земельної ділянки: у вказаному Державному акті зазначено площу 4,54 га, а у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.08.2017 року №НВ-017 площа земельної ділянки становить 4,4727га.

Вважає, що, вказана розбіжність площ земельних ділянок виникла у зв`язку з тим, що у 2008 році на двох земельних ділянках площею 0,3311 га та 0,0024 га Відповідач 1 побудував нафтову свердловину №80 для обслуговування своїх виробничих потреб, а на іншій - трансформаторну підстанцію. Вказані земельні ділянки належать Відповідачу 1 на підставі державних актів, отриманих 01.06.2007 року та, вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери: №:00:005:0335 (площа 0,3311га) та №:00:005:0336 (площа 0,0024га).

Зазначає, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12.01.2017 року у справі №535/911/17 було зменшено площу належної їй земельної ділянки до площі 4,4727га, та в подальшому виготовлено Технічну документацію на новоутворену земельну ділянку, присвоєно їй кадастровий номер №:00:005:1608.

Вважає, що вказані дії Відповідачів призвели до порушення її права, внаслідок чого вона звернулась до суду з даним позовом з метою повернення їй двох земельних ділянок площею 0,3311га та 0,0024га, якими, на її думку, Відповідач заволодів та користується незаконно.

З урахуванням наведеного прохала витребувати з незаконного володіння Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії газопромислового управління «Полтавагазвидобування» та зобов`язати повернути їй в натурі земельні ділянки площею 0,067га та 0,0024га з кадастровими номерами №:00:005:0335 та :00:005:0336 відповідно (а.с. 2-5).

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 30 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії газопромислового управління «Полтавагазвидобування», Полтавської обласної державної адміністрації, про витребування майна із чужого незаконного володіння, відмовлено повністю.

Судові витрати позивачу ОСОБА_1 по сплаті судового збору при подачі позову не присуджуються.

З вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимогу у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не враховано, що землі сільськогосподарського призначення належить колгоспу і доказів відведення земельної ділянки площею 46,45га у колгості «Дружба», з іншим цільовим призначенням, Відповідачу 1 матеріали справи не місять.

Зазначає, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12.01.2017 року у справі №535/911/17 вказано, що розбіжність площ належної позивачу земельної ділянки виникла у зв`язку з тим, що у 2008 році на двох земельних ділянках площею 0,3311 га та 0,0024 га Відповідач1 побудував, нафтову свердловину №80 для обслуговування своїх потреб, а на іншій - трансформаторну підстанцію.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Представник відповідача -АТ «Укргазвидобування» в особі філії газопромислового управління «Полтавагазвидобування»- скаргу не визнав та прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Полтавської обласної державної адміністрації прохав у задоволенні скарги відмовити з наведених у відзиві підстав та залишити без змін рішення місцевого суду.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №059756 від 12.11.2001 року, виданого на підставі рішення Котелевської селищної ради Полтавської області від 06.01.2001 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,54 га, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Котелевської селищної ради Полтавської області (т.1, а.с.8).

Державний акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2291

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112625528 від 02.02.2018 року, земельна ділянка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Котелевської селищної ради Полтавської області, належна ОСОБА_1 має дійсну площу 4,4727, відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 12.10.2017 року. Кадастровий номер земельної ділянки: :00:05:1608 (т.1, а.с.9).

При цьому, згідно із Технічним звітом «Про інвентаризацію земельних ділянок Котелевського газоконденсатного родовища підприємства «Полтавагазпром» на території Котелевської селищної Ради Котелевського району Полтавської області», складеним кооперативом «Ізискатель», передбачено відведення земель під свердловину №80 та вузол глушіння задавки) свердловини №80 з земель землекористувача КСП «Дружба» (т.1, а.с.76-80).

Так, рішенням Котелевської селищної ради народних депутатів Котелевського району Полтавської області №61 від 26.03.1999 року затверджено матеріали інвентаризації земель по Котелевському газоконденсатному родовищу на землях КСП «Батьківщина», КСП «Дружба» і Котелевської селищної Ради, підприємству «Полтавагазпром», які підготовлені для видачі Державного акту на право постійного користування землею (т.1, а.с.75).

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ПЛ №003397, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №51, виданого 21.05.1999 року Котелевською селищною Радою народних депутатів Котелевського району Полтавської області, підприємству «Полтавагазпром» передано у постійне користування для виробничих потреб землю площею 46.45 га в межах згідно з планом землекористування (т.1, а.с.81-95).

З метою складання правовстановлюючих документів на користування земельними ділянками під 10 свердловинами і об`єктами їх облаштування Котелевського ГКР на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області ГПУ «Полтавагазвидобування» в березні 2006 р. замовило виготовлення технічної документації із землеустрою, в тому числі на земельні ділянки площами 0.3311 га та 0.0024 га при цьому, в актах встановлення меж земельних ділянок в натурі, в якості єдиного суміжного землевласника вказано СВК «Дружба» (т.1, а.с.96-102).

01 червня 2007 року Котелевською районною державною адміністрацією Полтавської області Дочірній компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» видані державні акти на право постійного користування земельними ділянками: серії ЯЯ №225061 (щодо земельної ділянки площею 0,3311га, цільове призначення землі добувної промисловості) та серії ЯЯ №225062 (щодо земельної ділянки площею 0,0024га, цільове призначення землі добувної промисловості) (т.1, а.с. 103- 106).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи на підставі належних та допустимих доказів не доведено факту того, що зазначені вище рішення органів місцевого самоврядування та виконавчої влади про передачу земель в користування ГПУ «Полтавагазвидобування» AT «Укргазвидобування», а також видані на підставі цих рішень державні акти є незаконними, тому діє презумпція правомірності таких.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Статтею 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності.

Пунктами «а», «б» частини першої статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За пунктом «г» частини першої статті 82 ЗК України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі виникнення інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Так, матеріалми справи установлено, що позивачу, , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №059756 від 12.11.2001 року, була передана у власність земельна ділянка площею 4,54 га (т.1, а.с. 8).

Згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки, відображеним у державному акті на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №059756 від 12.11.2001 року, виданим на ім`я ОСОБА_1 , належна позивачу земельна ділянка межує, зокрема (від ОСОБА_2 ), з землями ГПУ «Полтавагазвидобування» (т.1, а.с.8, зворот).

Відтак, з наведеного вбачається, що ОСОБА_1 , з моменту отримання нею державного акту на право приватної власності на землю, ще 12 листопада 2001 року чітко знала, що землі ГПУ «Полтавагазвидобування» межують з її земельною ділянко.

При цьому, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112625528 від 02.02.2018 року, належна ОСОБА_1 земельна ділянка має дійсну площу 4,4727га відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 12.10.2017 року. Кадастровий номер земельної ділянки::00:05:1608 (т.1, а.с.9).

Також, як убачається з матеріалів справи, ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» 01 червня 2007 року отримала державні акти на право постійного користування земельними ділянками: серіїЯЯ №225061 (щодо земельної ділянки площею 0,3311га, цільове призначення землі добувної промисловості) та серії ЯЯ №225062 (щодо земельної ділянки площею 0,0024га, цільове призначення землі добувної промисловості) (т.1, а.с.103- 106).

Згідно плану меж земельних ділянок, що є додатками до Державних актів на право постійного користування земельними ділянками серії ЯЯ №225061 земельна ділянка площею 0,3311 га, та серії ЯЯ №225062 земельна ділянка площею 0,0024 га, цільове призначення - землі добувної промисловості, межують з землями КСП «Дружба», котрі в подальшому були піддані розпаюванню, відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Відтак, лише за наявності волевиявлення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, оформленого належним чином (рішенням, тощо), можливе розпорядження спірним нерухомим майном.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

У пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статями 387 та 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

З наведеного вище вбачається, що при постановленні оскаржуваного рішення, місцевий суд надав належну оцінку наявним у справі доказам та нормам матеріального права, внаслідок чого було постановлено законне та обґрунтоване рішення суду, підстав для скасування його не вбачається.

Так, матеріалами справи установлено, що Відповідач 1 набув право вланості на земельні ділянки площею 0,3311га та площею 0,0024га на підставі Держдавних актів на право постійного користування земельними ділянками від 01 червня 2007 року, серія ЯЯ №225061 та та серія ЯЯ №225062, відповідно.

Вказані Державні акти є чиннми та ніким не скасованими, виданими на підставі належного рішення органу державної влади Котелевської РДА, що підверджує правомірність такого набуття, а оцінка законності Державих актів не входить до предмету даного спору про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Доводи апелянта стосовно того, що місцевим судом не враховано, що землі сільськогосподарського призначення належать колгоспу і доказів відведення земельної ділянки площею 46,45га у колгості «Дружба», з іншим іншим цільовим призначенням, Відповідачу 1 матеріали справи не містять, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вимоги про визнання дій відповідних осіб при вчиненні виділення земельної ділянки Відповідачу 1, неправомірними, ОСОБА_1 не ставились.

Твердження апелянта про те, щро належна їй земельна ділянка площею 4,54га зменшилась до площі 4,4727га внаслідок заволодіння її частиною Відповідачем 1, колегія суддів оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів такого, матеріали справи не містять.

Так, як убачається з планів меж належних сторонам земельних ділянкок, вони є межуючими між собою, при цьому, доказів їх накладення одна на одну, чи відчуження Відповідачем 1 частини належної позивачу земельної ділянки, внаслідок чого вона зменшилась у розмірах, ОСОБА_1 не надано.

Окрім того, місцевим судом було вірно вказано, що ОСОБА_1 фактично ставила питання щодо незаконності дій та прийнятих рішень органами місцевого самоврядування та органів виконавчої влади при розподілі та виділенні земель, що не може входити до предмету розгляду спору в правовідносинах щодо витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що матеріалами справи не встановлено неправомірності користування ГПУ «Полтавагазвидобування» AT «Укргазвидобування» земельними ділянками площами 0.3311 га та 0.0024 га, а тому вимоги позивача про витребування майна із чужого незаконного володіння є безпідставними, підстав для застосування до даних правовідносин положень статті 387 ЦК України не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської оаблсті від 30 липня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 30.09.2021 року.