Справа № 144/1397/19
Провадження № 22-ц/801/1973/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 рокуСправа № 144/1397/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до

ОСОБА_1 про стягнення збитків,

за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» Бухонкіна Євгена Володимировича на рішення Теп-лицького районного суду Вінницької області від 15 липня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у смт Теплик Вінницької області за головування судді Герма-на О. С., повний текст якого складений 23 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2019 року Акціонерне товариство ( далі - АТ» «Райффайзен Банк Аваль» ) звернулося у Теплицький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, мотивуючи свої вимоги наступними обставинами. Згідно наказу від 10 жовтня 2016 року № 2100-к ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду касира у Теплицьке відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» з 12 жовтня 2016 року на умовах повної матеріальної відповідальності. 10 жовтня 2016 року із ОСОБА_1 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 11 жовтня 2018 року до відділу касо-вих операцій Черкаської області АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла інка-саторська сумка № 533 з готівковими коштами. Під час їх перерахунку виявле-на нестача коштів на суму 26200,00 гривень. За фактом вказаної нестачі складе-ний відповідний акт. Під час перегляду записів камери відеоспостереження, яка фіксує обстановку на робочому місці старшого касира ОСОБА_2 , вста-новлено, що на момент передачі інкасаторської сумки № 533 старшому касиру ОСОБА_2 за допомогою шпагату та пломб були опломбовані сама сумка № 533, а також чотири пачки: одна повна пачка з десятьма корінцями купюр номіналом 100 (сто) гривень; одна повна пачка з десятьма корінцями купюр но-міналом 200 (двісті) гривень; одна неповна пачка з дев`ятьма корінцями купюр номіналом 200 (двісті) гривень; одна неповна пачка з одним корінцем купюр номіналом 100 (сто) гривень, двома корінцями купюр номіналом 200 (двісті) гривень, одним корінцем купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень. З урахуван-ням даних про вміст сумки № 533 з відбитками пломбіратора Теплицького від-ділення, за твердженням позивача, є підстави вважати, що старший касир ОСОБА_3 через службову недбалість або ж навмисно у накладній до сумки з го-тівкою № 533 відобразила недостовірні відомості про кількість купюр готівки номіналом 200 (двісті) гривень, які були вкладені до вказаної сумки.

За результатами перевірки вкладення готівки до сумки № 533 встановлений факт порушення ОСОБА_1 пунктів 4.5.1, 4.5.4, 4.5.5. та 5.5.6 Положення про здійснення касових операцій, організацію контролю за операційно-касовою роботою та дотримання касової дисципліни, затвердженого розпорядженням Правління банку від 04 листопада 2015 року № 175/1РП, а саме: не перераху-вавши кошти в пачках, у накладній до сумки з готівкою № 533 ОСОБА_1 відобразила недостовірні дані про кількість купюр і тим самим необґрунтовано завищила суму вкладення у сумку на 26200,00 гривень. За таких обставин по-зивач просив суд стягнути зі ОСОБА_1 , яка відповідно до посадових обов'-язків безпосередньо пов`язана з обслуговуванням матеріальних цінностей, та з якою укладений письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, за незабезпечення цілості майна, інших цінностей суму нестачі у розмірі 26200,00 гривень, а також судові витрати.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 15 липня 2021 року у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення 26200,00 гривень відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник по-зивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» Бухонкін Є. В. оскаржує його в апеляцій-ному порядку, просить скасувати дане рішення, ухвалити нове рішення про за-доволення позову банку у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рі-шення незаконним, необґрунтованим, ухваленим внаслідок надання переваги одним доказам над іншими, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Представник банку посилається на постановлення судом рі-шення з порушенням норм процесуального та матеріального права. Виклавши у скарзі обставини щодо виявленої нестачі коштів та повної індивідуальної мате-ріальної відповідальності ОСОБА_1 , посилаючись на норми статей 130, 134, 135-1 КЗпП України, ОСОБА_4 вважає, що з працівника ОСОБА_1 , яка відповідно до посадових обов`язків безпосередньо пов`язана з обслугову-ванням матеріальних цінностей, з якою укладений письмовий договір про пов-ну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості майна та інших цін-ностей, підлягає стягненню сума нестачі у розмірі 26200,00 гривень. Крім того, скаржник вказує на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають істот-не значення для її правильного вирішення, ухвалення законного рішення, не до-слідження наявності підстав для повної матеріальної відповідальності праців-ника, доказів на підтвердження допущення ОСОБА_1 нестачі у касі банку, зокрема акту від 11 жовтня 2018 року про нестачу коштів у сумці № 533.

01 вересня 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , яка просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Відповідачка вважає викладені в апеляційній скарзі доводи такими, що не спростовують правильний висновок суду першої інстанції, зазначає, що скаржник повторно перераховує підстави позовних вимог, однак не зазначає, у чому виразилася незаконність, необґрун-тованість оскаржуваного рішення суду, які норми матеріального чи процесуаль-ного права порушені судом. Доводи скаржника про неповне дослідження, по-милкову оцінку доказів у справі абсолютно не відповідають дійсності. Нато-мість відповідачка також вказує, що висновок експерта Управління протидії шахрайству від 30 листопада 2018 року № RBUA _HO_20_F80198 щодо під-твердження або спростування підозри на шахрайство хоч і вказує на порушення нею касової дисципліни, однак доказів, що ці порушення знаходяться у прямо-му причинному зв`язку з нестачею коштів не надано. З відеозапису відеокамери на робочому місці старшого касира ОСОБА_2 на момент передачі інкаса-торської сумки не убачається, яку саме сумку отримує ОСОБА_2 , чи цілісна пломба, якою сумка опечатана. Зрізавши цю пломбу, касир ОСОБА_2 викинула її у сміттєву корзину, а не поклала у сумку, як того вимагає згадане Положення № 175/1РП. Далі ОСОБА_2 витягнула з сумки не всі грошові кошти, що в ній знаходилися. Якщо вважати, що це була сумка № 533, то ОСОБА_2 витягнула лише три пачки з грошима, а там знаходилося чо-тири пачки. Касир ОСОБА_2 допустила й інші порушення під час пере-рахунку коштів сумки. Відповідачка підкреслює, що в Теплицькому відділенні банку над її робочим місцем, проходах до робочого місця касира і банківського сховища встановлені камери відеоспостереження, але відеозаписи з них у період з 05 по 10 жовтня 2018 року на запит суду позивачем навмисно не надані, чим позбавлено відповідачку довести свою невинуватість у нестачі 26200,00 гривень. ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу позивача необґрун-тованою, безпідставною, такою, що суперечить вимогам статті 356 ЦПК Украї-ни; вона просить залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішен-ня суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цілком відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи убачається, що 11 жовтня 2018 року до відділу касових операцій Черкаської області АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла інкаса-торська сумка № 533 з відбитками пломбіратора Теплицького відділення банку. Під час перерахунку коштів виявлена їх нестача на суму 26200,00 гривень. За фактом виявленої нестачі був складений акт, оформлений за участі старших ка-сирів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , касира ОСОБА_6 . Під час проведен-ня банком перевірки з приводу нестачі коштів переглядалися записи камери ві-деоспостереження, яка фіксує обстановку на робочому місці старшого касира ОСОБА_2 , завдяки чому встановлено, що на момент передачі старшому касиру ОСОБА_2 інкасаторської сумки № 533 за допомогою шпагату та пломб були опломбовані сама сумка № 533 та чотири пачки: одна повна пачка з десятьма корінцями купюр номіналом 100 (сто) гривень; одна повна пачка з де-сятьма корінцями купюр номіналом 200 (двісті) гривень; одна неповна пачка з дев`ятьма корінцями купюр номіналом 200 (двісті) гривень; одна неповна пачка з одним корінцем купюр номіналом 100 (сто) гривень, двома корінцями купюр номіналом 200 (двісті) гривень, одним корінцем купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень.

Формування сумки № 533 здійснювала старший касир Теплицького відді-лення АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_1 , прийнята на роботу на за-значену посаду згідно з наказом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 10 жовтня 2016 року № 2100-к з 12 жовтня 2016 року на умовах повної матеріальної відпо-відальності. 12 жовтня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідаль-ність.

Згідно висновку експерта Лобасенка А . Управління протидії шахрайству від 30 листопада 2018 року № RBUA _HO_20_F80198 щодо підтвердження або спростування підозри на шахрайство, за результатами перевірки встановлений факт службової недбалості старшого касира ОСОБА_1 , яка в порушення пунктів 4.5.4, 4.5.4, 4.5.5, 5.5.6 Положення про здійснення касових операцій, ор-ганізацію контролю за операційно-касовою роботою та дотримання касової дисципліни, затвердженого розпорядженням Правління банку від 04 листопада 2015 року № 175/1РП, не перерахувавши кошти в одній із пачок з купюрами номіналом 200 (двісті) гривень, у накладній до сумки з готівкою № 533 через службову недбалість або ж навмисно відобразила недостовірні відомості про кількість купюр номіналом 200 (двісті) гривень і тим самим необґрунтовано за-вищила суму вкладення у вказаній сумці на суму 26200,00 гривень. За резуль-татами перевірки підтверджено внутрішнє шахрайство з боку невстановленої особи, яка привласнила готівкові кошти у сумі 26200,00 гривень. Встановивши обставини виникнення нестачі готівкових коштів у Теплицькому відділенні банку на суму 26200,00 гривень та особу ( працівник цього відділення або стороння особа ), яка привласнила ці кошти, конкретного винуватця віднайти не видалося можливим не тільки через чисельні порушення касової дисципліни з боку старшого касира ОСОБА_1 , а й через наявність у системі відеоспо-стереження Теплицького відділення банку «мертвих» зон як на робочому місці старшого касира ОСОБА_1 , у сховищі відділення, так і на маршруті пере-міщення готівкових коштів від сховища до робочого місця зазначеного пра-цівника. Остаточному встановленню вказаних обставин також перешкоджала низька якість відеозаписів камер відеоспостереження, встановлених у Теплиць-кому відділенні банку.

Ухвалою слідчого судді Теплицького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року скасована постанова від 26 грудня 2019 року старшого слідчого СВ Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП в Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Лабая В. С. про закриття провадження у кримі-нальному провадженні від 17 грудня 2018 року № 0000424 за озна-ками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» у цій ци-вільній справі, суд першої інстанції, керуючись нормами статті 1166 ЦК Украї-ни, виходив з необґрунтованості, безпідставності та недоведеності позовних вимог банку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного су-ду погоджується, оскільки вони є правильними, об`єктивними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи, які жодною із сторін у справі не заперечуються.

Як встановлено судом, між сторонами виник спір, який регулюється нор-мами трудового законодавства в частині щодо покладення повної матеріальної відповідальності на ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності передбачені стат-тею 130 КЗпП України, за змістом частин першої та другої якої працівники не-суть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправ-ними діями ( бездіяльністю ) працівника. Ця відповідальність, як правило, об-межується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законо-давством. Тобто частиною другою статті 130 КЗпП України передбачено, що умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода, протиправна поведінка працівника, вина в діях чи бездіяльності праців-ника, прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи безді-яльністю працівника і шкодою, яка настала. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшко-дувати заподіяну шкоду.

Під прямою дійсною шкодою слід розуміти, зокрема, втрату підприємством майна внаслідок порушення працівником своїх трудових обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 134 КЗпП України працівники несуть пов-ну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у тому числі у випадках, коли між праців-ником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладений письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання.

Статтею 138 КЗпП України обов`язок доказування наявності умов для при-тягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сто-рона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказуван-ня, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( частина друга статті 78, стаття 79 ЦПК України ).

Звертаючись до суду, позивач просив покласти на працівника ОСОБА_1 повну матеріальну відповідальність у розмірі 26200,00 гривень, посилаючись на обставини, встановлені у висновку експерта Управління протидії шахрайству від 30 листопада 2018 року № RBUA _HO_20_F80198 щодо підтвердження або спростування підозри на шахрайство та укладений з відповідачкою договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

З огляду на вищевикладені норми трудового законодавства належить пого-дитися з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем об-ставин, які мають значення для справи, та на які банк посилається як на підста-ву своїх вимог.

Неможливо заперечити, що ОСОБА_1 під час виконання своїх посадо-вих обов`язків допустила порушення вимог Положення про здійснення касових операцій, організацію контролю за операційно-касовою роботою та дотриман-ням касової дисципліни, затвердженого розпорядженням правління АТ «Райф-файзен Банк Аваль» від 04 листопада 2015 року № 175/1-РП, однак позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження наявності проти-правної поведінки відповідачки або її винних дій/бездіяльності, що призвели до нестачі, а також причинного зв`язку між такими її діями/бездіяльністю та спри-чиненою шкодою.

Апеляційний суд не може не звернути увагу на викладені ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу фактичні обставини, які залишилися неспростова-ними позивачем протягом строку провадження у справі судом першої інстанції. Відповідачка небезпідставно зазначила, що висновок експерта Управління про-тидії шахрайству від 30 листопада 2018 року № RBUA _HO_20_F80198 щодо підтвердження або спростування підозри на шахрайство хоч і вказує на пору-шення нею касової дисципліни, однак доказів, що ці порушення знаходяться у прямому причинному зв`язку з нестачею коштів не наведено, не представлено. З відеозапису відеокамери на робочому місці старшого касира ОСОБА_2 на момент передачі їй інкасаторської сумки не убачається, яку саме сумку вона отримала, чи цілісна пломба, якою сумка опечатана. Що важливо, то якщо вважати отриману ОСОБА_2 сумку за № 533, то вона витягнула з неї замість чотирьох пачок з грошовими коштами лише три. Касиром ОСОБА_2 допущені й інші зафіксовані камерою відеоспостереження порушення під час перерахунку коштів сумки. Звертає на себе увагу й факт ненадання позива-чем на вимогу суду відеозаписів за період з 05 по 10 жовтня 2018 року встанов-лених у Теплицькому відділенні банку камер відеоспостереження над робочим місцем відповідачки, проходах до робочого місця касира і банківського схови-ща. Вказані обставини, що дійсно мають місце, унеможливлюють задоволення заявлених позивачем вимог до ОСОБА_1 .

Крім цього необхідно підкреслити й таку важливу, та й одну з вирішальних для вирішення вимог банку наступну обставину. У висновку експерта Управління протидії шахрайству від 30 листопада 2018 року № RBUA_HO_20_F80198 щодо підтвердження або спростування підозри на шах-райство, за результатами перевірки факту спричинення позивачу збитків вста-новлений факт, що старший касир ОСОБА_1 , не перерахувавши кошти в одній із пачок з купюрами номіналом 200 (двісті) гривень, у накладній до сумки з готівкою № 533 через службову недбалість ж навмисно відобразила недо-стовірні відомості про кількість купюр номіналом 200 (двісті) гривень і тим самим необґрунтовано завищила суму вкладення у вказаній сумці на суму 26200,00 гривень. Відповідні обгрунтування позовних вимог викладені у позов-ній заяву до суду АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Якщо припустити, що ОСОБА_1 необгрунтовано завищила суму вкла-дення в інкасаторську сумку № 533, то логічним є висновок про відсутність спричинення збитку позивачу. Проте для встановлення нестачі коштів у сумі 26200,00 гривень мала б бути проведена спеціальна перевірка ( ревізія ), яка слугувала б належним доказом для заявлення вимог до особи, винної у виник-ненні нестачі. Як убачається з матеріалів справи, така перевірка в установі бан-ку не проводилася, тобто залишається недоведеним сам факт спричинення збит-ку позивачу.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що помилкове посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на норми статті 1166 ЦК України не впливає на правильність в цілому вирішеного спору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упро-довж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим зако-ном, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в кон-тексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узго-джених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових та речо-вих доказів, висновків експертів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвен-ції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожний аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законо-давства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунту-вання, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ( Проніна проти України, № 63566/00 параграф 23, Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року ).

Згідно норм статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обста-вини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги представника позивача щодо неповноти встановлення об-ставин справи, неналежного дослідження доказів у справі такими, що на увагу не заслуговують, оскільки цілком спростовуються матеріалами справи, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення скарги та скасування правильного су-дового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Ці доводи скарги об`єктивно є такими, що не відповідають фактичним обста-винам справи, свідчать про незгоду позивача з висновком суду першої інс-танції, викладеним в оскаржуваному судовому рішенні.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Райф-файзен Банк Аваль» Бухонкіна Євгена Володимировича залишити без задово-лення.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 15 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення збитків залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є ос-таточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передба-чених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський