ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7067/21 Справа № 210/1016/21 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженнм здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач працював підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з 16.03.1978р. по 11.10.1982р. на шахті Гігант, з 06.12.1982р. по 23.07.1984р. на шахті Комунар, з 14.08.1984р. по 28.01.1985р. на шахті Южная у виробничому об`єднанні «Кивбасруда». На теперішній час правонаступником ВО «Кривбасруда» є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»).28.01.1985р. позивач з підприємства звільнився.

Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 05.06.2007 року йому було встановлено професійне захворювання за діагнозом: Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеня, деформаційного артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФ першого-другого ступеня та трофічними порушеннями на кистях.

Висновком МСЕК позивачу 16.09.2014р. позивачу встановлено 35% втрати працездатності по радикулопатії та третя група інвалідності безстроково.

В зв`язку з отримани професійним захворюванням позивач переносить стійкий ниючий біль та виражене обмеження рухів в шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією здовж хребта та в кінцівки, на теперішній момент більше в правій; біль в шиї іррадіює в потилицю, біль та обмеження рухів, хрускіт в плечових, ліктьових та колінних суглобах.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я 150000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 85 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 908 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку скаржника судом не в повній мірі враховано, що позивач отримав тяжке ушкодження здоров`я, шкода його здоров`ю була заподіяна у великому розмірі і безстроково, у зв`язку з чим позивач змушений постійно лікуватись, оскільки його турбує біль та обмеження рухів, що призводить до моральних страждань.

В апеляційній скарзі АТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції помилково та безпідставно поклав на відповідача обов`язок з відшкодування моральної шкоди позивачу не зважаючи на те, що АТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником шахти «Гігант» ВО «Кривбасруда» на якій у шкідливих умовах праці позивач працював протягом 4 років 06 місяців.

В обгрнутування позовних вимог, позивачем не надано висновку МСЕК або іншого документу, яким підтверджується факт первинної втрати позивачем професійної працездатності, що суперечить вимогам ст.. 81 ЦПК України.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та судом не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, вважає, що довідка МСЕК та виписка огляду ЛТЕК, яке надане позивачем як доказ спричинення моральної шкоди є лише документом, який встановлює виникнення професійного захворювання, проте не можуть бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди позивачу.

Також судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», тому сума стягнення завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, вимогам розумності та справедливості.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.

Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у період 16.03.1978р. по 11.10.1982р. на шахті Гігант, з 06.12.1982р. по 23.07.1984р. на шахті Комунар, з 14.08.1984р. по 28.01.1985р. на шахті Южная у виробничому об`єднанні «Кивбасруда», з 05.03.2001 року по 24.09.2007 року підземним прохідник, з 24.09.2007 року по 03.07.2010 року електрослюсарем на ш. «Родіна» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 8).

Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 05.06.2007 року позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозом: Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеня, деформаційного артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФ першого-другого ступеня та трофічними порушеннями на кистях.

Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 16.07.2007 року причиною отримання профзахворювання є тривалий стаж роботи (22р. 2міс( в умовах важкої фізичної праці, що перевищувала гранично допустимий рівень небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та несприятливого мікроклімату.

Рівень фізичного перевантаження: Маса вантажу, що підіймалася та переміщувалася 50 кг при ГДН 30 кг.Час перебування у нахиленому положенні до 30 градусів 34% робочої зміни при допустимому до 25%;Робоча поза вимушена 24%,Нахили тулуба вимушені більше 30 градусів 158 разів за зміну при допустимих 51- 100 разів.Важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступені шкідливості.Мікрокліматичні умови: Рівень вологості повітря 88% при допустимому 80-30%. (а.с. 14-15)

Висновком МСЕК від 16.09.2014р. позивачу встановлено 35% втрати працездатності по радикулопатії та третя група інвалідності безстроково. (а.с. 16)

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 16 Акту №14 розслідування хронічного професійного захворювання від 16 липня 2007 року, професійне захворювання позивача виникло в результаті праці позивача 22р. 2 міс. В умовах важкої фізичної праці на підприємстві відповідача.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції помилково та безпідставно поклав на відповідача обов`язок з відшкодування моральної шкоди позивачу не зважаючи на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником шахти «Гігант» ВО «Кривбасруда», з огляду на наступне.

Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда».

Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».

З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Гігант».

Станом на 01 січня 1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь, на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Гігант».

01 жовтня 1989 року - рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші рудоуправління, згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07 вересня 1989 року за №170 та наказом по об`єднанню від 20 вересня 1989 року за №349 були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка.

Згідно п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верхового Суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц та 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Гігант», «Комунар», «Южна» де працював позивач є ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» . Оскільки шахта «Гігант», як структурна одиниця не була виділені зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду.

Доводи ж апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не надано первинний висновок МСЕК, яким встановлено відсоток стійкої втрати професійної працездатності, колегією суддів відхиляються, як безпідставні, адже, стаття стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, й не ставить таке право у залежність від наявності або ж відсутності стійкої втрати професійної працездатності.

Колегія суддів вважає що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманого професійного захворювання позивачу спричиняється фізичний біль, оскільки позивач змушений регулярно проходити медичне лікування так як отримав тяжке ушкодження здоров`я, шкода його здоров`ю була заподіяна у великому розмірі і безстроково, тобто на все життя, у зв`язку з чим позивач змушений постійно лікуватись, оскільки його турбує стійкий ниючий біль та виражене обмеження рухів в шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією здовж хребта та в кінцівки, біль в шиї іррадіює в потилицю, біль та обмеження рухів, хрускіт в плечових, ліктьових та колінних суглобах,порушилася хода, німіють кінцівки, периодично турбує головний біль.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком», який є правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком» вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» і збільшити його з 85 000 гривень до 150 000 гривень.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави та збільшує цей розмірі з 908 грн. до 1500 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

У зв`язку з чим, з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 2250 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1500 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 85 000 гривень до 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору з 908 гривень до 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: