ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц/819/1654/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

В С Т А Н О В И В :

13.08.2020р. Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, у якій з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 01.12.2020 року, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з центрального опалення за період з грудня 2015 року по липень 2020 року у розмірі 55314 грн. 04 коп., та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 як власник квартири АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає позивач на підставі договору приєднання.

Посилаючись на те, що в порушення діючого в Україні законодавства, що регулює спірні правовідносини, ОСОБА_1 протягом тривалого часу належним чином не виконує договірні зобов`язання, не вносить плату за надані послуги, позивач, зменшивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з грудня 2015 року по липень 2020 року у розмірі 55314,40 грн, а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 червня 2021 року позовні вимоги АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з серпня 2017 року по липень 2020 року у розмірі 35 580 грн. 20 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, не вносив плату за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, в т. ч. не здійснив оплату і на час розгляду справи, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість за період з грудня 2015 року по липень 2020 року у розмірі 55314,50 грн. Разом з тим, період нарахування, зазначений позивачем у розрахунку виходить за межі встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, останній має обраховуватись з серпня 2017 року. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги з урахуванням застосування строків позовної давності, підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з серпня 2017 року по липень 2020 року, що становить 35580, 20 грн.

В апеляційній скарзі з урахуванням додаткових пояснень, викладених у клопотанні від 14.09.2021р., ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30.06.2021 р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачем не доведено наявність договірних відносин між сторонами, не підтверджено факт укладання договору та фактичного надання послуг з теплопостачання. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_1 є власницею лише 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , докази чого є в матеріалах справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

Послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинок АДРЕСА_2 , в якому розташована квартира АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_1 , надає АТ «Херсонська теплоелектроцентраль».

Особовий рахунок № НОМЕР_1 в службі збуту теплової енергії товариства, згідно із яким ведеться облік розрахунків за надані послуги, відкрито на ім`я ОСОБА_1 .

Протягом тривалого періоду часу відповідач не вносить плату за надані позивачем послуги.

За розрахунками позивача заборгованість відповідача з оплати послуг з централізованого опалення за період з 01.12.2015 року по 01.07.2020 року становить 55 314 грн 04 коп.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За частиною 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 5 частини третьої ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію визначено ст.19 Закону України «Про теплопостачання», а статтею 25 даного Закону передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву та доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 факт несплати вартості послуг з централізованого опалення на користь позивача не заперечує, однак вважає, що зазначений обов`язок у неї відсутній через ненадання позивачем послуг з теплопостачання та неукладення ним відповідного договору щодо отримання таких послуг.

Апеляційний суд вважає вказану позицію відповідача необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України передбачено, що правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (стаття 714 ЦК України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає зі суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Положеннями пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Зазначені положення закону конкретизовані у Законі України «Про теплопостачання» та у Правилах користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198(далі - Правила користування тепловою енергією)

Так, згідно з частинами другою, третьою статті 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є:своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.

Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

При цьому, із Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постановах Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17, від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Таким чином, довід апелянта щодо відсутності у неї обов`язку зі сплати коштів за послуги з теплопостачання з підстав відсутності укладеного в письмовій формі договору, є необґрунтованим.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову тих підстав, що вона є власником лише частини квартири.

Як вбачається з наведених вище положень законодавства, обов`язок зі сплати за отримані житлово комунальні послуги покладено на споживача.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно відомостей Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради від 25.08.2020 р. №16-21/1283, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 .

Відповідач також визнає, що вона є співвласником вказаної квартири та проживає у ній.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що особовий рахунок № НОМЕР_1 в службі збуту теплової енергії товариства, згідно із яким ведеться облік розрахунків за надані послуги, відкрито на ім`я ОСОБА_1 , тому остання є споживачем послуг з теплопостачання та, як наслідок, зобов`язана здійснювати їх своєчасну оплату.

Посилання ОСОБА_1 на те, що послуги з теплопостачання фактично нею не отримувалися, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік