"07" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, -
08.07.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, у якому просить:
- відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПУ України, нарахування трьох відсотків річних встановити до моменту виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2011 у справі №2-323/1-2011 з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, починаючи з 01.06.2021 за наступною формулою: сума трьох відсотків річних = сума заборгованості на підставі рішення Дніпровського районного суду Києва від 08.02.2011 у справі №2-323/1-2011 х 3 х кількість днів прострочення : 365 : 100;
- відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України нарахування інфляційних втрат встановити до моменту виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2011 у справі №2-323/1-2011 з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, починаючи з 01.06.2021 за наступною формулою: Індекс інфляції = (Індекс інфляції за перший місяць прострочення : 100) х (Індекс інфляції за другий місяць прострочення : 100) х (Індекс інфляції за третій місяць прострочення : 100) х … (Індекс інфляції за останній місяць прострочення : 100).
Ухвалою суду від 15.07.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Як вбачається з матеріалів справи, направлена за адресою місця реєстрації відповідача копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернулась до суду без вручення з відміткою про повернення «за терміном зберігання».
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2011 року у справі №2-323/1-2011 стягнуто з відповідача на користь позивача 368495,26 грн. за борговою розпискою.
Згідно постанови від 17.03.2011 року про відкриття виконавчого провадження, на примусове виконання зазначеного рішення суду було відкрите виконавче провадження №25387886.
Згідно постанови від 05.09.2013 року про відкриття виконавчого провадження, на примусове виконання зазначеного рішення суду було відкрите виконавче провадження №39856211.
Згідно постанови від 24.02.2021 року про відкриття виконавчого провадження, на примусове виконання зазначеного рішення суду було відкрите виконавче провадження №64627186.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2017 року у справі №755/14777/16-ц стягнуто з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних в розмірі 427768,26 грн. за період з 01.11.2010 по 22.09.2016.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2019 року у справі №755/3242/19 стягнуто з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних в розмірі 151832,46 грн. за період з 01.09.2016 по 01.01.2019.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року у справі №755/1700/20 стягнуто з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних в розмірі 8349,11 грн. за період з 01.08.2019 по 01.01.2020.

Із матеріалів справи не вбачається, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2011 року у справі №2-323/1-2011 про стягнення з відповідача на користь позивача 368495,26 грн. за борговою розпискою було хоча б частково виконане боржником.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов`язання припиняється.

Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За наведених умов позивач має право на отримання від відповідача сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, які розраховані останнім виходячи із суми стягнення визначеної рішенням суду від 08.02.2011 року у справі №2-323/1-2011.

Позивачем визначений період нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних з 01.01.2019 року по 01.08.2019 року та з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року на суму стягнення зазначену в рішенні суду у розмірі 368495,26 грн.

Здійснені позивачем розрахунки перевірені судом і результат розрахунку вказує на те, що зазначені до стягнення суми (3% річних - 22049,14 грн.; інфляційні втрати - 53063,32 грн.) не перевищують сум отриманих в результаті здійсненого судом розрахунку, тож ураховуючи положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, вимоги позивача до відповідача підлягають до задоволення.

Стосовно прохання позивача про зазначення в рішенні суду подальших нарахувань згідно положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ч. 10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Вказана норма чітко встановлює, що зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення здійснюється під час прийняття рішення про стягнення боргу.

При цьому, основний борг за розпискою був стягнутий рішенням суду від 08.02.2011 року у справі №2-323/1-2011, а у даному випадку вирішується лише питання нарахування та стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зазначення в рішенні суду подальших нарахувань згідно положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України, оскільки про такі подальші нарахування може бути вказано лише у рішенні яким стягується основний борг.

Не дивлячись на те, що суд не знайшов підстав для застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України щодо змісту судового рішення, відповідне не впливає на висновок суду про повне задоволення позову, оскільки прохання сторони позивача зазначити в рішенні суду про подальші нарахування згідно положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України, не є позовними вимогами, а тому суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для вказання в резолютивній частині рішення про часткове задоволення позову та відповідно вказує про задоволення позову.

Ураховуючи положення ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, наявність попереднього розрахунку судових витрат та наявні в матеріалах справи докази на понесення позивачем витрат з отримання професійної правничої допомоги (копія договору про надання правової допомоги від 12.11.2020 року, копія ордеру від 05.07.2021 року, копія додаткової угоди №1 від 01.07.2021 року, копія акту №1 від 30.07.2021 року, квитанції №97 від 25.08.2021 та №44 від 26.08.2021 року на загальну суму 9000,00 грн.), стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати з професійної правничої допомоги в сумі 9000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 598, 599, 600, 604-609, 625 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексу інфляції та три проценти річних за період прострочення виконання боргового зобов`язання з 01.01.2019 року по 01.08.2019 року та з 01.01.2020 року по 01.06.2021 року у загальному розмірі 75112 (сімдесят п`ять тисяч сто дванадцять) грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.10.2021 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя -