Номер провадження 2/754/4601/21
Справа №754/7403/21
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2021 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся позивач ТОВ СК «Альфа-Гарант» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.12.2019 сталась ДТП за участю автомобіля «Lexus RX 400», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «Wolkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Згідно з постановою Деснянського районного суду м.Києва від 28.12.2019, ДТП сталась внаслідок порушення відповідачем п.п.12.1, 12.3 ПДР України. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у позивача згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс АО/2490476). Як зазначає, власник пошкодженого автомобіля «Wolkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_2 , - Департамент патрульної поліції м.Києва, звернувся з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до аварійного сертифікату 42-D/64/2 встановлено, що вартість матеріального збитку приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та становить 171 468,90 грн. Керуючись нормами чинного законодавства та з врахуванням п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховою компанією було сплачено на користь потерпілої особи 50 000,00 грн. страхового відшкодування на підставі укладеної угоди про розмір страхового відшкодування.

Позивач вказує на те, що згідно з постановою Деснянського районного суду м.Києва від 28.12.2019 встановлено, що ДТП сталась у зв`язку з порушенням відповідачем ПДР України, зокрема, але не виключно, п.12.1 ПДР України. Крім того, з пояснень відповідача від 15.12.2019 вбачається, що за кілька днів до ДТП у транспортного засобу відкрутились болти колеса, а під час гальмування приблизно за 120 метрів до світлофора він не зміг зупинити автомобіль та рульове гальмо ніяк не реагувало на маневри для уникнення зіткнення. Відтак, на думку позивача, вбачається, що відповідач не виконав вимоги п.12.1 ПДР України, перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан автомобіля, що не дало змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, наслідком чого стала ДТП. Крім того, сам відповідач в повідомленні особи, відповідальність якого застраховано, про ДТП, що була подана до позивача 17.12.2019, повідомляє, що ДТП сталась внаслідок відмови задніх гальм. Таким чином, вбачається, що ДТП сталась внаслідок порушення відповідачем вимог ПДР України, а саме незабезпечення перевірки технічного стану автомобіля.

Посилаючись на викладені обставини та положення п.п.г) п.38.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 5000,00 грн.

04.06.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

06.08.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, вказуючи на відсутність належних доказів того, він не забезпечив технічно справний стан автомобіля, що призвело до ДТП, а всі твердження позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на підставі висновків проведених у встановленому порядку експертиз. Відповідач зазначає, що з урахуванням погодних умов в день ДТП, він, незважаючи на усі прийняті заходи, не зміг уникнути зіткнення внаслідок непереборної сили, а не внаслідок пошкодження заднього гальма.

Заперечуючи проти позову, відповідач вважає, що аварійний сертифікат не може бути прийнятий судом, оскільки не надано кваліфікаційного свідоцтва ОСОБА_2 як аварійного комісара; підпис аварійного комісара на аварійному сертифікаті не затверджений відповідним штампом, а затверджено печаткою ФОП. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем належним чином не підтверджено зазначені у позові технічні причини настання страхового випадку, перехід до нього права на відшкодування в порядку регресу та законність визначених розмірів матеріальних збитків потерпілого і, як наслідок, право на відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 50 000,00 грн. Крім того, таке відшкодування було сплачено на рахунок приватної особи, а не на відповідний рахунок Департаменту патрульної поліції у Держказначейській службі України, а тому відсутні докази дійсної сплати цих коштів саме потерпілій особі. З урахуванням вищенаведеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідь на відзив представником позивача не надано.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 15.12.2019 о 11.10 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Лесус», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул.Драйзера і вул.Лаврухіна в м.Києві порушив п.п.12.1, 12.3 ПДР України, при цьому не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів для безпечного об`їзду перешкоди, яку об`єктивно спроможний був виявити, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 28.12.2019 відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у позивача згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс АО/2490476).

На підставі повідомлення потерпілої особи - Департаменту патрульної поліції про ДТП від 16.01.2020 року, заяви про виплату страхового відшкодування від 12.05.2020 року, аварійного сертифікату від 03.03.2020 року, угоди про розмір страхового відшкодування від 25.05.2020 року, розрахунку страхового відшкодування згідно угоди, страхового акту № ЦВ/20/0092 від 02.06.2020 року позивачем було сплачено страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. відповідно до платіжного дорученням № 9147 від 02.06.2020.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов, зокрема, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху (підпункт 38.1.1 («г») пункту 38.1 статті 38 Закону).

Виходячи з даних норм права, для задоволення з вказаних підстав позову, обов`язковому доказуванню підлягає виникнення обов`язку виплати страхового відшкодування, факти проведення такої виплати та те, що дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Детально проаналізувавши докази у справі, зокрема постанову Деснянського районного суду м.Києва від 28.12.2019, судом встановлено, що технічний стан автомобіля відповідача не був предметом дослідження в даному судовому засіданні. Зазначення в постанові суду про порушення відповідачем пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху не підтверджує знаходження даного транспортного засобу у технічно-несправному стані та не є висновком фахівця (експерта), а тому, даною постановою не встановлено наявності невідповідності технічного стану та обладнання забезпеченого транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Таким чином, зазначена постанова не може бути достатнім доказом, що свідчить про невідповідність технічного стану транспортного відповідача існуючим вимогам Правил дорожнього руху, що стало безпосереднім наслідком ДТП та завдання шкоди іншому транспортному засобу.

Надані відповідачем у страхові компанії пояснення щодо несправності гальм не є достатнім доказом для задоволення позову, оскільки висновок експерта/спеціаліста або інший належний доказ щодо невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу відповідача існуючим вимогам Правил дорожнього руху до ДТП, позивачем суду не наданий.

Суд зауважує, що для відшкодування шкоди в порядку регресу за правилами підпункту "г" пункту 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язково необхідно довести в сукупності такі факти, як спричинення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди та визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Таким чином, враховуючи, що позивачем відповідно до принципу змагальності та обов`язку доказування, передбачених ст.ст.12 та 81 ЦПК України, не надано суду достатніх доказів на підтвердження факту існування в сукупності обставин визначених п.п. «г» п.38.1.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме: визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу відповідача існуючим вимогам Правил дорожнього руху, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Вищезазначене суд вважає достатніми та вичерпними підставами для відмови в задоволенні позову, відтак розгляд інших доводів не є доцільним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 18.10.2021

Суддя