Ширяївський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2021 року смт. Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Алексєєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Надир І.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку суброгації,

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулось приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд cтягнути з ОСОБА_1 на користь ПРAT «СК «Арсенал Страхування» кошти у розмірі 169 717,55 грн. - відшкодування збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.11.2018 в м. Одеса на вул. Бреуса, 68 сталася ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Ореl», д/н. НОМЕР_3 .

У позовній заяві вказано, що ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Daewoo Lanos». д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Суворовського районного суду від 10.07.2019 по справі №523/7894/19.

При цьому, як зазначено у позовній заяві, 30.08.2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір страхування наземного транспорту №167/18-Т/МК, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Volkswagen Passat» д/н НОМЕР_2 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Позивач зазначає, що розмір страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», на підставі умов договору страхування наземного транспорту, склав 169717,55 грн.

За твердженням позивача, оскільки цивільно-правова відповідальність водія «Daewoo Lanos», д/н НОМЕР_1 . була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (Поліс №АМ-4865983), то ПрАТ «СК «Арсенал страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства, у зв`язку з чим та з метою досудового відшкодування збитків, позивач 22.01.2021 звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з претензією про виплату страхового відшкодування.

Як вказує позивач, листом № 12/2014 від 18.05.2021 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відмовило у виплаті, керуючись п.37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове урахування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу»

Позивач стверджує, що відповідач, будучи винуватцем ДТП, зник з місця пригоди, необхідної інформації про водія ТЗ марки «Daewoo Lanos», д/н НОМЕР_1 у довідці УПП не зазначено, а тому позивач не мав фізичної можливості звернутися до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з претензією в термін, передбачений Законом - один рік з моменту ДТП, і тим самим був позбавлений можливості отримати страхове відшкодування за полісом АМ-4865983.

На переконання позивача, останній, на підставі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», набув права вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Позивач також в обґрунтування своєї правової позиції послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, зазначені у постанові від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц.

13 липня 2021 року Суворовський районний суд м. Одеси, на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, ухвалою передав за підсудністю цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку суброгації до Ширяївського районного суду Одеської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями Ширяївського районного суду Одеської області від 10.08.2021 року, цивільну справу № 523/11223/21 передано на розгляд судді Алексєєвій О.В.

Ухвалою від 18.08.2021 Ширяївський районний суд Одеської області відкрив провадження у справі за позовною заявою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку суброгації, вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановив сторонам строки для подання заяв по суті.

Ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав 28 серпня 2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №878.

Згідно з ч.8. ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що станом на дату розгляду справи, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань щодо надання додаткового строку для подання відзиву та клопотань проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін - не подавав.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, зважаючи на відсутність відзиву від відповідача, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, наявні в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд встановив наступні обставини.

30 серпня 2018 року між позивачем - приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір страхування наземного транспорту №167/18-Т/МК, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Volkswagen Passat», д/н НОМЕР_2 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання, зокрема внаслідок ДТП.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.11.2018 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «DAEWOO», державний номер НОМЕР_1(PL) , по вул. Бреуса, 68 в м. Одесі, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем марки «VOLKSWAGEN», державний номер НОМЕР_2 , та із автомобілем марки «OPEL», державний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Суд звертає увагу, що відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Одеській області №380963, водій автомобіля марки «DAEWOO», державний номер НОМЕР_1 , зник з місця ДТП.

При цьому, згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN», державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2019 у справі №523/7894/19, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, проте, провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі ст38 КУпАП.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про встановлення вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.11.2018, а, відтак, шкоду, спричинену внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, завдано саме з вини відповідача.

У відповідності до матеріалів справи, 11.11.2018 р. ОСОБА_3 звернулась до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до ремонтної калькуляції №3226 від 17.11.2018 р. та рахунку №ФС74813 від 15.11.2018, складених товариством з обмеженою відповідальністю «Форвард автоцентр», вартість запасних частин та відновлюваних робіт щодо автомобіля марки «VOLKSWAGEN», державний номер НОМЕР_2 , становить 183686,35 грн., а з урахуванням знижки у розмірі 13968,8 грн. - 169717,55 грн.

10 грудня 2018 року позивачем складено страховий акт №006.01584018 за договором страхування №167/18-Т/МК від 30.08.2018, в якому зазначено суму страхового відшкодування у розмірі 169717,55 грн.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено на користь ТОВ «Форвард автоцентр» суму у розмірі 169717,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9743129 від 13.12.2018. При цьому, у призначенні платежу вказаного платіжного доручення зазначено: «страхова виплата ОСОБА_3 , Акт №006.01584018-1 від 10.12.2018, зг. рах. №ФС74813 від 15.11.2018, в т.ч. ПДВ.».

Матеріалами справи також підтверджено, що позивач звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з претензією №220121-496/р від 22.01.2021, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування за страховим полісом №АМ-4865983 щодо страхування цивільно-правової відповідальності водія автомобіля марки «DAEWOO», державний номер НОМЕР_1 .

Водночас, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» листом від 18.05.2021 №12/2014 відмовила у виплаті страхового відшкодування позивачу за страховим полісом №АМ-4865983, у зв`язку з тим, що позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування поза межами строку, встановленого п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вважаючи, що позивач набув права вимоги до відповідача щодо стягнення з останнього виплаченого позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За приписами ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст.1194ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За приписами ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 3акону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Саме такі висновки щодо застосування зазначених норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, пошкоджено автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 ? у зв`язку з чим позивач, на підставі договору добровільного страхування транспортних засобів, виплатив страхове відшкодування у сумі 169717,55 грн.

За таких підстав, суд доходить висновку, що до позивача, який виплатив на підставі договору добровільного страхування страхове відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача у відповідності до ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування».

Суд також зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «DAEWOO», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (поліс АМ-4865983).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон №1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку.

Зокрема, згідно зі ст. 5 Закону №1961-IV, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Положеннями ст.29 Закону №1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ч. 1 ст.36 Закону №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У вказаному Законі детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 ст. 33 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 ст. 35).

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) передбачені ст. 37 Закону №1961-IV.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 37 Закону №1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, серед іншого, згідно з пунктом 37.1.4 - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «DAEWOO», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (поліс АМ-4865983), до якого звернувся позивач.

Водночас, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» листом від 18.05.2021 №12/2014 відмовило у виплаті страхового відшкодування, керуючись пунктом 37.1.4. статті 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів».

Тобто, страховик відповідача не оспорював виникнення у нього такого обов`язку, а лише виходив із того, що заяву позивачем було подано претензію після спливу річного строку з дня ДТП, тобто наголошував на порушенні вимог п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з цим, судом встановлено, що відповідач зник з місця ДТП, а у матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання обов`язків щодо повідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку.

При вирішенні даної справи суд також враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, у якій зроблено такий висновок щодо застосування норм права: «Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування».

Із аналізу наведених норм спеціального Закону можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у ст. 37 Закону та їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому, саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його сплином у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі № 465/4287/15.

При цьому, у даному випадку, зазначене у п. 56 постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц оbiter dictum міркування про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) узгоджується з висновками суду та згаданою правовою позицією, яка була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 про те, що у даному випадку норма ст. 1194 ЦК України про субсидіарну відповідальність особи, яка є винуватою у скоєнні ДТП та застрахувала свою цивільну відповідальність, - не застосовується.

Суд зазначає, що одним із елементів верховенства права є юридична визначеність, яка вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуація та правовідносини залишались передбачуваними, а суб`єкти права знали наслідки своєї поведінки.

Суд бере до уваги, що позивач втратив право звернення до страхової компанії на отримання страхового відшкодування, проте з урахуванням принципу повного відшкодування шкоди (ст. 1166 ЦК України), встановлення факту ДТП, винної особи у ній, передбачуваність для позивача його поведінки щодо відшкодування шкоди винною особою - відсутні підстави для звільнення винної особи від цивільно-правової відповідальності.

Зважаючи на те, що сплинув річний строк, протягом якого позивач повинен був звернутися до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про виплату страхового відшкодування, позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування до особи, яка завдала шкоди, а саме: до ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з приписами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2545,76 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, то з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2545,76 грн.

Керуючись ст.12, 13, 76-81, 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку суброгації задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154) відшкодування збитків у розмірі 169717 (сто шістдесят дев`ять тисяч сімсот сімнадцять) гривень 55 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154) судовий збір в розмірі 2545 (дві тисячі п`ятсот сорок п`ять) гривень 76 копійок.

Копію даного рішення направити позивачу та відповідачу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції в 30-денний строк з дня проголошення рішення (з урахуванням п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.В. Алексєєва