ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 643/16779/19

провадження № 22-ц/818/2992/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Сабельнік Б.В.,

учасники справи:

боржник ОСОБА_1 ,

стягувач ОСОБА_2 ,

особа, дії якої оскаржуються Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року (повний текст ухвали складений 19 лютого 2021 року),-

УСТАНОВИВ :

Двадцять другого січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича (надалі Приватний виконавець) щодо виконання виконавчого листа №643/16779/19, виданого 17.02.2020 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної та моральної шкоди; визнати недійсною оцінку нерухомого майна - гаражу № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі Гараж), який належить ОСОБА_1 на праві власності, проведену суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження (надалі ВП) № 61509409 та зобов`язати Приватного виконавця призначити повторну оцінку із залученням експертів ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у Приватного виконавця знаходиться виконавчий лист, виданий Московським районним судом м. Харкова за результатами розгляду справи №643/16779/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Під час ознайомлення 17.11.2020 з матеріалами ВП №61509409 заявнику стало відомо про примусову реалізацію належного йому майна Гаража з публічних торгів, проте про відкриття виконавчого провадження йому не було відомо, адже справа знаходиться на розгляді у Харківському апеляційному суді. ОСОБА_1 також не отримував від Приватного виконавця інші документи про вчинення ним виконавчих дій. В межах виконавчого провадження було здійснено оцінку належного скаржнику ОСОБА_3 , яка є необ`єктивною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Заявник зазначає, що для оцінки був взятий порівняльний підхід з невдалим вибором об`єктів для порівняння із вільних інтернет ресурсів, які необ`єктивно відтворювали ситуацію на ринку нерухомості Комінтернівського району м. Харкова, інші джерела не були враховані взагалі. Відповідно до п.15 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно, проте не було обрано жодного об`єкта, який був фактично проданий, порівнювалися лише пропозиції. З урахуванням нестабільної ситуації на ринку нерухомості, значні коливання цін на нерухомість в м. Харкові, коливання іноземної валюти по відношенню до гривні, оцінка не може об`єктивно відтворювати вартість гаражу.

Такі порушення призвели до необ`єктивної та однобічної оцінки, що у свою чергу призводить до порушення його майнових прав та інтересів, оскільки вартість вказаного нерухомого майна є істотно заниженою.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведено те, що постанови Приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, стягнення суми основної винагороди, накладення арешту на майно боржника, об`єднання у зведене виконавче провадження від 11.03.2020 направлялися сторонам виконавчого провадження рекомендованими листами. На виконання вимог ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» Приватним виконавцем постановою від 13.07.2020 описано та накладено арешт на нерухоме майно: Гараж. Копія постанови від 13.07.2020 направлена сторонам виконавчого провадження на виконання вимог ч.5 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження». Після винесення постанови про арешт ОСОБА_3 , яка була направлена сторонам виконавчого провадження, сторони не повідомили виконавця про узгоджену ними вартість майна, тому Приватний виконавець правомірно дійшов висновку про самостійне визначення вартості майна боржника. Після проведення оцінки Гаража суб`єктом оціночної діяльності Приватний виконавець направив повідомлення про результати оцінки майна сторонам виконавчого провадження в день отримання звіту про оцінку 10.08.2020 за адресою, зазначеною у виконавчому документі, тому стягувач і боржник вважаються такими, що ознайомлені із результатами оцінки арештованого майна. З наданого звіту про оцінку майна вбачається, що суб`єкт оціночної діяльності його надав у передбачений законом термін, виконавець попередив його про кримінальну відповідальність. Єдиним законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки є рецензування звіту з оцінки. З наданих суду доказів вбачається, що приватний виконавець здійснив всі передбачені ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» дії щодо проведення оцінки майна боржника. Заявник не був позбавлений права ініціювати проведення рецензування оцінки шляхом направлення письмового запиту до осіб, які відповідно до статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна. Посилання заявника на наявність у нього доходу у вигляді заробітної плати та пенсії, на які повинен був звернути стягнення приватний виконавець, суд вважав неспроможними, оскільки в силу вимог закону наявність у боржника майна виключає звернення стягнення на заробітну плату та пенсію. Отже, заявник не надав підтвердження порушення процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», при вчиненні оскаржуваних дій виконавцем.

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду від 18.02.2021 в апеляційному порядку. Просив в апеляційній скарзі ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу на дії Приватного виконавця.

В обгрунтування послався на порушення судом норм матеріального і процесуального права. А саме, як указав Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 554/13475/15-ц виконавець повинен не лише направити на адресу боржника копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й установити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлений строк для добровільного виконання рішення суду. Приватний виконавець не надав суду доказів здійснення ним заходів виявлення у ОСОБА_1 достатніх коштів та рухомого майна для виконання рішення суду у справі № 643/16779/19, як установлено статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження». Доводи стосовно незаконності та необґрунтованості звіту оцінки ОСОБА_3 , складеного суб`єктом оціночної діяльності, в апеляційній скарзі збігаються з доводами скарги на дії Приватного виконавця, поданої до суду першої інстанції. Застосований судом першої інстанції висновок Верховного Суду не є належним, оскілки існує протилежна позиція Великої Палати Верховного Суду, винесена після постанови від 13.03.2018.

Приватний виконавець у відзиві проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив. Послався на те, що ухвала про відкриття виконавчого провадження надсилалася на адресу боржника, що підтверджується квитанціями АТ «Укрпошта». Свідоме не отримання поштової кореспонденції боржниками визнається судами зловживанням процесуальними правами. У Приватного виконавця відсутній законодавчо встановлений обов`язок з`ясовувати місце перебування боржника та телефоном повідомляти йому про відкриття виконавчого провадження. Матеріалами справи доведена реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою, на яку Приватним виконавцем надсилалися документи виконавчого провадження. ОСОБА_1 не виконав установленого законом обов`язку подати Приватному виконавцю декларацію про майно та доходи. Тому після того, як Приватний виконавець учинив усі необхідні дії для виявлення коштів і майна боржника, він правомірно звернув стягнення на Гараж. Порядок статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно Приватним виконавцем дотриманий. Доводи скаржника про неналежність оцінки майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності, не суттєві.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 є власником гаража АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 08.02.2008 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7,8).

Постановою про відкриття виконавчого провадження 11.03.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. відкрито провадження за виконавчим листом №643/16779/19 виданим Московським районним судом м.Харкова 17.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у сумі 768,40 грн (а.с.9-10).

Заявником двічі подавалися до суду скарги на дії виконавця 27.11.2020 (а.с.14-17) та 21.12.2020 (а.с.18-21).

30.11.2020 скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця була повернута без розгляду ухвалою суду (а.с.11).

23.12.2020 скарга ОСОБА_1 ухвалою судді повернута скаржнику без розгляду (а.с.12-13).

З наданих виконавцем матеріалів виконавчого провадження 61510073 вбачається, що виконавче провадження відкрито за заявою ОСОБА_2 від 10.03.2020 про примусове виконання рішення (а.с.59) на підставі виконавчого листа №643/16779/19 виданого Московським районним судом м.Харкова 17.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 26 900,00 грн (а.с.57-58).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області від 11.03.2020 відкрито виконавче провадження за наданим виконавчим листом (а.с.64-65).

Відповідно до інформаційної довідки від 11.03.2020 ОСОБА_1 є власником квартири у будинку готельного типу за адресою: АДРЕСА_3 та квартири за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.66-68).

Постановами приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 11.03.2020 з боржника ОСОБА_1 стягнуто основну винагороду у сумі 2690,00 грн (а.с.71-72), накладено арешт на майно, що належить боржнику (а.с.74-75), обєднано виконавче провадження №61509409, №61510073 у зведене виконавче провадження №61517221 (а.с.76-77).

Постанови від 11.03.2020 були направлені сторонам виконавчого провадження 12.03.2020 рекомендованими листами, що підтверджується фіскальними чеками «Укрпошти» (а.с.78).

Відповідно до акту приватного виконавця від 11.06.2020 боржник не надав виконавцю допуск для проведення виконавчих дій до квартири за адресою: АДРЕСА_5 , гараж НОМЕР_1 (а.с.79).

Відповідно до акту приватного виконавця від 11.06.2020 на виклик виконавця від 02.06.2020 за вих.№3908 боржник не зявився до виконавця для узгодження дати та часу проведення виконавчих дій за адресами: АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 (а.с.80).

Приватним виконавцем подавалися подання про примусове проникнення до житла боржника до Московського районного суду м. Харкова та до Комінтернівського районного суду м. Харкова (а.с.81-88).

Актом приватного виконавця від 23.03.2020 встановлено, що боржник не зявився для повідомлення контактного телефону з метою узгодження дати та часу допуску в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується для проведення виконавчих дій (а.с.89).

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.06.2020 подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.91-93).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18.06.2020 в задоволенні подання про примусове проникнення до житла відмовлено (а.с.95-98).

02.06.2020 ОСОБА_1 направлено виклик приватного виконавця, яким зобовязав ОСОБА_1 зявитися до виконавця 10.06.2020 щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату та для узгодження дати та часу проведення виконавчих дій (а.с.99-100).

Постановою про арешт майна боржника від 26.06.2020 виконавцем накладено арешт на майно, що належить боржнику гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 у межах суми звернення (а.с.102-103).

Відповідно до інформаційної довідки від 26.06.2020 ОСОБА_1 належить гараж за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.104-105).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 04.06.2020 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.107).

Постановою про опис та арешт майна боржника від 26.06.2020 приватним виконавцем описано та накладено арешт на нежитлове приміщення, гараж № НОМЕР_1 площею 18 кв.м, що знаходиться на четвертому поверсі чотирьохповерхневої будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.109-110). 26.06.2020 постанова направлена рекомендованим листом сторонам виконавчого провадження, що підтверджується фіскальними чеками (а.с.111).

Постановою про опис та арешт майна боржника від 13.07.2020 приватним виконавцем описано та накладено арешт на нежитлове приміщення, гараж № НОМЕР_1 площею 16,6 кв.м, що знаходиться на четвертому поверсі чотирьохповерхневої будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (ас.113-114). 14.07.2020 постанова правлена рекомендованим листом сторонам виконавчого провадження, що підтверджується фіскальними чеками (а.с.115).

29.07.2020 постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. призначено субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання ФОП ОСОБА_4 (а.с.117-118) Копія постанови направлена в день ухвалення сторонам виконавчого провадження рекомендованими листами (а.с.119).

На виконання постанови приватного виконавця від 29.07.2020 ФОП ОСОБА_4 надано звіт про оцінку майна, відповідно якого початкова вартість нежитлового приміщення гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 16,6 кв.м, розташоване на червертому поверсі чоритьохповерневої будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , може складати 49 500,00 грн. (а.с.120-148).

10.08.2020 приватним виконавцем направлено рекомендованим листом сторонам виконавчого провадження постанову від 10.08.2020 та повідомлено про вартість гаражу згідно зі звітом незалежної оцінки майна (а.с.149-150).

10.08.2020 приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. подано заявку на реалізацію нерухомого майна (гаража) в формі електронних торгів (а.с.151-154).

Відповідно до протоколу про проведення електронних торгів 12.10.2020 гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 реалізовано за 37 032,50 грн (а.с.155-156).

Відповідно до акту про проведення електронних торгів від 22.10.2020 з електронних торгів реалізовано вищезазначений гараж за 37 032,50 грн, визначено переможця торгів (а.с.157-158).

Постановою про розмір витрат виконавчого провадження від 23.10.2020 витрати виконавчого провадження на проведення виконавчих дій складають 4676,63 грн (а.с.160-161).

Постановою приватного виконавця від 22.10.2020 виконавче провадження з примусового виконання закінчено, припинено чинність постанови про арешт майна боржника від 26.06.2020 (а.с.163-164). Копія постанови направлена сторонам провадження та Московському районному суду м.Харкова (а.с.165).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 17.11.2020 він ознайомився із матеріалами виконавчого провадження (а.с.166).

Крім того, приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. подано відповіді на його запити про наявні рахунки у божника (рахунки не виявлені) та щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів (в МВС відсутні дані), що спростовує невчинення виконавцем дій щодо виявлення у боржника рухомого майна, зокрема, транспортних засобів. Відсутність інформації в базах даних МВС про наявність у боржника автомобіля ніяким чином не свідчить про неправомірність дій ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник посилався на те, що дії державного виконавця з визначення вартості спірного нерухомого майна є неправомірними, оскільки результати оцінки цього майна є заниженими і такими, що не відповідають реальній вартості нерухомого майна та звіту оцінки цього ж майна.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ст. ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16.

При цьому, оскарження дій приватного виконавця з визначення вартості майна безпосередньо до суду може мати місце у випадку порушення саме приватним виконавцем процедури визначення вартості майна. В разі незгоди сторони виконавчого провадження саме із результатами оцінки, застосуванню підлягають також положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Частиною першою статті 12 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» ( надалі закон № 2658-III) встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону № 2658-III оцінка майна це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом пункту 2 частини другої статті 4 Закону №2658-ІІІ однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Рецензування звіту про оцінку майна (акту оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (стаття 13 Закону №2658-ІІІ).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження 18-18гс18) зроблено висновок, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Із висновку про вартість приміщення гаражу складеного ФОП ОСОБА_4 вбачається, що оцінювання проведено шляхом застосування порівняльного методу без доступу до приміщення. Вся інформація про стан гаражу, документи отримані від Замовника. (том 1 а.с. 128).

На підставі зазначеного, судова колегія вважає, що оцінювач здійснив припущення щодо стану та рівня оздоблення внутрішніх стану гаражу на підставі зовнішнього огляду.

Із звіту про оцінку майна вбачається, що всупереч вимогам чинного законодавства оцінка нежитлового приміщення проведена без огляду приміщення та оцінювачем не наведено відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та пунктів один, шість статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Таким чином, оцінювач провів оцінку без доступу до Гаражу, обмежившись лише зовнішнім його оглядом, за відсутності боржника.

У свою чергу, у звіті про незалежну оцінку Гаражу оцінювач не навів відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Суд першої інстанції наведеного не врахував та залишив поза увагою доводи скаржника щодо порушення вимог закону в цій частині, ураховуючи, що ознайомлення з об`єктом оцінки полягає в дослідженні оцінювачем вихідних даних та іншої інформації, необхідної для здійснення оцінки, та в особистому огляді оцінювачем об`єкта оцінки, тоді як замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці, на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Виконавцем та наданими до суду матеріалами виконавчого провадження не спростовано доводи скаржника про те, що він не був обізнаний про дату і час проведення оцінки житлового будинку, а також про опис та арешт цього майна та про призначення суб`єкта оціночної діяльності. Матеріали виконавчого поводження містять лише супровідні листи про надсилання постанов та повідомлення про оцінку майна без доказів фактичного їх надсилання боржнику.

Водночас, при застосуванні суб`єктом оціночної діяльності порівняльного методу визначення ціни об`єкту оцінки, не було підібрано приміщення для порівняння, які подібні до приміщень, яке оцінюється, оскільки з об`єктів, які містяться в звіті неможливо визначити жодної ідентифікуючої ознаки цих приміщень. Правильність обрання суб`єктом оціночної діяльності об`єктів для порівняння має суттєве значення для визначення реальної ринкової ціни об`єкта оцінки.

Крім того, апеляційний суд звертає свою уваги на посилання скаржника про те, що він не був обізнаним навіть про відкриття виконавчого провадження. З цього приводу наводить положення, викладені Верховним Судом у постанові від 31.07.2019 № 554/13475/15ц, де зазначено, що боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. Такі доводи скаржника? судова колегія вважає доречними.

Враховуючи встановлені обставини та оцінюючи наявні в справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час здійснення оцінки Гаражу у виконавчому провадженні оцінювач не провів належний огляд об`єкта оцінки, оскільки доступу до Гаражу не було, крім того, належні і допустимі докази того, що боржник, будучи повідомлений про день і час такого огляду, не забезпечив доступу до об`єкту оцінки, в матеріалах справи відсутні. За такого, приватний виконавець неправомірно прийняв висновки за результатами проведеної експертної оцінки

ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції свій звіт про оцінку спірного майна.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Будь-яких поважних причин неможливості замовити та надати суду першої інстанції таку рецензію представником скаржника наведено не було. Тому під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції зазначений звіт не враховується.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а ухвала суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити в частині визнання противоправними дій Приватного виконавця щодо визначення оціночної вартості Гаражу та визнання недійсними результатів його оцінки відповідно до звіту про оцінку майна від 03 серпня 2020 року ФОП ОСОБА_4 .

В частині вимог про зобов`язання Приватного виконавця призначити повторну оцінку із залученням експертів ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса скарга задоволенню не підлягає. Підстави для проведення повторної оцінки майна боржника передбачені ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», за якою повторна оцінка майна проводиться після спливу шести місяців з дня підписання звіту про його оцінку.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Враховуючи те, що судом встановлені порушення вимог закону під час проведення оцінки Гаражу та її результати визнані недійсними, судова колегія вважає, що Приватний виконавець зобов`язаний призначити повторну оцінку в порядку визначеному ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» і окремий висновок суду про покладення на нього обов`язку виконати зазначені вимоги закону не потрібний.

Згідно ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються судом на приватного виконавця. Проте, оскільки під час звернення до апеляційного суду відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір» ОСОБА_1 повинен був спалити 454 грн судового збору замість 3473,1 грн., з Приватного виконавця на користь заявника належить суму судового збору, що підлягала сплаті апелянтом у розмірі 454 грн. Решту суми ОСОБА_1 має право повернути з державного бюджету звернувшись до суду з відповідною заявою.

Керуючись статтями 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича задовольнити частково.

Визнати противоправними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме майна гаража № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до звіту про оцінку майна від 03 серпня 2020 року ФОП ОСОБА_4 .

Визнати недійсними результати оцінки вартості нерухомого майна боржника, а саме гаража № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , викладеної у звіті про оцінку майна від 03 серпня 2020 року ФОП ОСОБА_4 , в межах виконавчого провадження № 61509409.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги - 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 05 жовтня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук