Справа № 700/68/21
Провадження № 2/700/117/21
05 жовтня 2021 р. Лисянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Бесараб Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І., Кравець І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/68/21 провадження № 2/700/117/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06.11.2020 року ОСОБА_2 , перебуваючи на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих у неї особистих неприязних відносин, діючи умисно, вдарила його кувшином по голові, чим заподіяла тілесні ушкодження у вигляді енцефалопатії, неконсолідованого перелому правої акулової дуги та перелому кісток носа, згідно висновку лікаря Звенигородської ЦРЛ, який проводив комп`ютерну томографію.
За даним фактом Лисянським відділенням Звенигородського відділу ГУ Національної поліції України в Черкаській області було порушено кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , а 14.12.2020 року Лисянським районним судом Черкаської області ухвалено вирок, згідно якого ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Спричинені тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я. Під час лікування ним було витрачено на придбання ліків, лікарських засобів та проїзд до лікаря ЦРЛ м.Звенигородка 2805 грн. Однак, на цьому лікування не завершилося та в подальшому він буде звертатися до щелепо-лицьового хірурга, з метою відновлення нормальної роботи правої акулової дуги та носа.
З огляду на те, що у нього були пошкоджені щелепа та ніс, він, крім надзвичайного сильного фізичного болю, зазнав ще і великі труднощі із харчуванням, оскільки просто не міг їсти, у зв`язку з чим постійно відчував сильний біль у шлунку.
Крім матеріальної шкоди, йому було завдано і моральну шкоду неправомірними діями ОСОБА_2 , оскільки він зазнав фізичного болю, через завдані тілесні ушкодження, не міг тривалий час нормально харчуватися. Крім того, було порушеного його нормальний спосіб життя, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав та для лікування у закладі охорони здоров`я.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини неявки, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, відзив не подавала.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлені такі фактичні обставини справи.
Відповідач засуджена вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 14.12.2020 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Згідно вказаного вище вироку, ОСОБА_2 06.11.2020 року, близько 11:00 год. перебуваючи на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, у вигляді забійних ран м`яких тканин тім`яної ділянки зліва, саден у тім`яній ділянці, що згідно висновку експерта від 09.11.2020 року №05-9-01/317, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_1 . Цивільний позов в рамках вказаного кримінального провадження не вирішувався.
Відповідно ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою, яка таку шкоду заподіяла.
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Пленум ВСУ роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.»
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.
При цьому, потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка, відповідно до закону, зобов`язана відшкодувати шкоду.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З аналізу наведених вимог закону суд приходить до висновку, що позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України, необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); наявність шкоди (під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст.22 ЦК України); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що на придбання ним ліків, лікарських засобів та проїзд до лікаря в Звенигородську ЦРЛ було витрачено власних коштів на суму 2805 грн., на підтвердження чого надав копії квитанцій (а.с.5).
Аналізуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що належних та допустимих доказів в розумінні ст.77, 78 ЦПК України, проте, що ОСОБА_1 поніс витрати на лікування, внаслідок неправомірних дій саме відповідачки ОСОБА_2 суду не надано, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 не надано суду належних та достатніх доказів причино-наслідкового зв`язку між подією, яка сталась 06.11.2020 року та копіями квитанцій на придбання ліків, які надав позивач, що ставить під обґрунтований сумнів лікування позивача саме від хвороби, яка виникла саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , а не після будь-якої іншої події, яка могла статись з позивачем вже після 06.11.2020 року. Проаналізувавши надані позивачем копії квитанцій на придбання ліків, своє підтвердження знайшла лише квитанція до прибуткового касового ордера №64 на суму 1000 грн.
Згідно Наказу «Про затвердження Правил виписування рецептів та вимог-замовлень на лікарські засоби і вироби медичного призначення, Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів, Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків та вимог-замовлень» №360 від 19.07.2005 року, лікарі та уповноважені медичні працівники за наявності відповідних показань у хворого, у зв`язку і випадках, передбачених чинним законодавством, зобов`язані видавати хворим рецепти на придбання медикаментів та ліків, завірені своїм підписом і особистою печаткою.
Позивачем було надано квитанції на придбання ліків, які лікарем не призначалися і позивачем не було надано суду рецептів лікаря та доказів того, що саме ці ліки потрібні були для лікування саме хвороби та тілесних ушкоджень, які виникли та які йому були спричинені саме внаслідок нанесення тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_2 06.11.2020 року. Надані позивачем до позовної заяви письмові докази: копії фіскальних чеків, квитанцій на придбання ліків та проїзд до м.Звенигородка, не доводять того, що лікарські засоби купувались саме позивачем або для лікування саме позивача. Більше того, в матеріалах справи взагалі відсутні відомості, щодо діагнозу позивача, які і про будь-які лікарські призначення які призначалися останньому в ході лікування хвороби, яка виникла внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 .
Виходячи з вищезазначеного, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 надано суду належні та достатні докази лише того, що була заподіяна матеріальна шкода на суму 1000 грн., а тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст.1167 ЦК України , моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, маральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Верховний Суд у постанові від 25.08.2020 року у справі №372/3192/18, зазначив, що сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд зважає на фізичний стан позивача, глибину його фізичних та душевних страждань у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень та пов`язаних із цим вимушених змін у його житті, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю та страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.
Згідно ст.141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908 грн., від сплати яких ОСОБА_1 при подачі позову був звільнений на підставі ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 23, 440, 450, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст.5, 12, 13, 19, 76-78, 81, 89, 141, 200, 206, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, ст.127, 128 КПК України, п.3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) відшкодування матеріальної шкоди на суму 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок та моральної шкоди на суму 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
В іншій частині вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Лисянським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2021 року.
Суддя Н. В. Бесараб