Справа № 942/681/20
Провадження № 22-ц/810/662/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Стахової Н.В., Лозко Ю.П.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новопсковсього районного суду Луганської області від 02 червня 2021 року, ухваленого у складі судді Чалого А.В., у приміщенні того ж суду у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 19.10.2013 між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8453, на підставі якого останньому видано кредит у сумі 19 400 грн.

19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», і відповідно ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач станом на 23.07.2019 року допустив заборгованість у розмірі 128 060,00 грн, з яких: 21 098,69 грн. - заборгованість за кредитом, 26 989,91 грн - заборгованість за процентами, 0 грн - заборгованість за комісією, 79 971,40 грн - штрафні санкції, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у сумі 2102,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02 червня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 48 088 гривень 60 коп. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати у розмірі 788 гривень 25 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, відповідач ОСОБА_1 є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Тому Банк був зобов`язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року. З огляду на наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 79 971,14 грн не підлягають задоволенню. відповідачем не виконано умови договору, укладеного з позивачем, кошти за цим договором та відсотки за ним не сплачено, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками.

Доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02.06.2021 p., по справі № 942/681/20 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, та постановити своє рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідачем було надано, до суду першої інстанції, відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначав, що позивачем пропущено строк позовної давності, для звернення до суду з таким позовом. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначалося наступне, що дійсно між ним - ОСОБА_1 , та між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» дійсно було укладено кредитний договір від 09 жовтня 2013 року, та відповідачем було отримано кредит, який відповідно до кредитного договору відповідач повинен був погашати шляхом поповнення рахунку на кожну розрахункову дату. Відповідно до зазначеного договору розрахунковий період - це період, який починався з 26 числа кожного місяця та закінчувався 25 числа кожного наступного місяця. Останній платіж відповідачем здійснено 24.02.2015 року, що підтверджується квитанцією № 70 від 24.02.2015 року, (копія якої була додана). Тобто платіж було здійснено в розрахунковий період, який тривав з 26 січня по 25 лютого 2015 року. Тому з 26 березня 2015 року розпочався відлік позовної давності, і який закінчився 26 березня 2018 року. Як зазначено позивачем в своєму позові, - 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». Скаржник вважає, що у позивача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», було достатньо часу - з 19.07.2016 року, для реалізації свого права на звернення до суду, але згідно з отриманих відповідачем документів позивач звернувся до суду - 29.05.2020 p., після більш ніж дворічного спливу строку позовної давності. Але на думку скаржника, в рішенні суд першої інстанції не задовольнив клопотання про застосування строків позовної давності. З зазначеними висновками суду першої інстанції скаржник не погоджується так, як суд першої інстанції встановив початок перебігу строку позовної давності з 26.09.2018 року на підставі лише наданого позивачем розрахунку. З таким погодитись не можна, та вважаємо, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про переривання строку позовної давності, керуючись лише наданим банком розрахунком, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу від 07 вересня 2018 року особисто відповідачем ОСОБА_1 , та визнання ним боргу, оскільки відповідач заперечував вчинення цих дій. Зазначене вище узгоджується з правовою позицією ВСУ від 23.11.2016 року по справі № 6-2104 цс 16 де окрім іншого також зазначено, що вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на те особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Натомість жодного доказу, що саме відповідачем ОСОБА_1 , було здійснено платіж 07.09.2018 року, - позивачем не було надано. За таких обставин скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню.

Доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не заважає розгляду апеляційної скарги відповідно до положень ст.360 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 був укладено кредитний договір № 8453, за яким останній, відповідно до пункту 2.3.-2.7 Пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), отримав ліміт овердрафту в сумі 15 000,00 грн на строк 36 місяців, зі сплатою 0,0001 % річних за користування овердрафтом при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту, сплатою 24% річних при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту та сплатою 24% річних за користування несанкціонованим овердрафтом, розмір комісії за обслуговування овердрафту складає 2 %.

Відповідно до розділу 3 «Умови договору карткового рахунку» Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків розрахунковим періодом є період часу, який починається 26 числа кожного місяця та закінчується 25 числа кожного наступного місяця. Розрахунковою датою є 15 число кожного календарного місяця, в яку здійснюється сплата мінімального платежу. Мінімальний платіж - мінімальна сума, яку клієнт щомісячно має сплачувати банку у розрахункову дату з метою погашення заборгованості за овердрафтом, яка виникла у розрахунковому періоді. Розмір мінімального платежу дорівнює 5% від суми заборгованості за овердрафтом, розрахованої на останній день розрахункового періоду, але не менше 50 гривень (в іншому випадку - в розмірі фактичної заборгованості). Разом з мінімальним платежем здійснюється оплата процентів, погашення несанкціонованого овердрафту та сплата штрафних санкцій.

Банк належним чином виконав умови кредитного договору, надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених кредитним договором, що не заперечуються сторонами по справі.

Даний договір міститься в матеріалах справи, визнається відповідачем, містить відомості про прізвище та підпис особи позичальника, тому є належним та допустимим доказом.

Відповідач не повернув повністю отриманий кредит, не сплатив нараховані відсотки, комісію, та інші платежі за кредитним договором.

За розрахунком Банку, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору № 8453 від 09.10.2013, утворилась заборгованість, яка станом на 23.07.2019 становить 128 060,00 грн та складається із наступного: 21 098,69 грн. - заборгованість за кредитом, 26 989,91 грн - заборгованість за процентами, 0 грн - заборгованість за комісією, 79 971,40 грн - штрафні санкції.

Зазначені відомості відповідають розміру заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та комісією, наведені у виписці з рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) ( частина 1, пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «ПУМБ» звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 01.06.2020.

Представник відповідача зазначив, що останній платіж відповідачем був здійснений 24.02.2015, що підтверджується квитанцією №70 від 24.02.2015.

Разом з тим, згідно наданого банком розрахунку заборгованості встановлено ,що відповідач у справі ОСОБА_4 погашав заборгованість у період з 15.10.2013 року до 07.09.2018 року. Останніми платежами є такі : 28.07.2014р. сплачено 174,60 грн, 28.12.2016р. сплачено 2618,11 грн, 15.03.2017р. сплачено 1698,69 грн, 07.09.2018 р. сплачено 1054,93 грн, що є останньою транзакцією по вищезазначеному рахунку (а.с.14).

Вказані обставини відповідачем не спростовані, тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки такий перебіг строків розпочався для позивача 26.09.2018 та на момент звернення до суду не сплинув.

Щодо стягнення штрафних санкцій судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Звертаючись з позовом, Банком, відповідно до п.6.2 Загальні умови договорів, відкриття та ведення рахунків, нарахована неустойка за порушення строків сплати заборгованості в розмірі 79 971,14 грн.

Статтею 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 .

Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015 р. № 1275-р с. Рогове Новопсковського району Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань.

Тому Банк був зобов`язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року.

З огляду на наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 79 971,14 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на ту обставину що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про переривання строку позовної давності, керуючись лише наданим банком розрахунком, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу від 07 вересня 2018 року особисто відповідачем ОСОБА_1 , та визнання ним боргу, оскільки відповідач заперечував вчинення цих дій. Зазначені доводи не є слушними та не стосуються правової позиції ВСУ від 23.11.2016 року по справі № 6-2104 цс 16 так як відповідно до умов договору 2.2.3 та 2.2.4. погашення заборгованості здійснюється шляхом поповнення карткового рахунку (а.с.8 зв.с) і не містить вимоги про особисте погашення заборгованості або уповноваженим представником.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді Н.В. Стахова

Ю.П. Лозко