РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м.Херсоні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплову енергію,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , на його ім`я відкритий особовий рахунок. АТ «Херсонська ТЕЦ» надає відповідачу послуги з централізованого опалення. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, пов`язані зі споживанням послуг з централізованого опалення. У зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з червня 2010 року по червень 2020 року в сумі 20822,89 гривень, яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 1921,00 гривень.

Ухвалою суду від 22.10.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням від 14.12.2020 року позов Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплову енергію задоволено.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року прийнято заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області за цивільною справою №766/15085/19 від 14.12.2020 року.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14.12.2020 року за цивільною справою №766/15085/19 за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплову енергію скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.09.2021 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заявляє про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності. Разом з тим, позивачем додано до позовної заяви у якості письмового доказу довідки по розрахунках, які не містять підпису уповноваженої особи яка їх складала, отже є недопустимим доказом. Також, відповідач зазначив, що став власником квартири АДРЕСА_1 26.12.2013 року, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.12.2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15526172 від 26.12.2013 року. Разом з тим, позивач просить суд стягнути заборгованість за послуги теплопостачання в той період, коли відповідач не був власником нерухомого майна, відповідно послуг з теплопостачання не отримував. Новий власник не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо він не брав на себе обов`язку їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна належним чином є попередній власник. Також, жодного доказу на підтвердження факту підключення квартири відповідача саме до мережі позивача, як і жодного доказу на підтвердження факту надання таких послуг, позивачем не надано. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ «Херсонська ТЕЦ» за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Троцькою О.Ю., реєстраційний номер №2766 та 26.12.2013 року за №15526172 зареєстрованого в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_1 на праві 1/1 приватної власності належить ОСОБА_1 . Згідно зазначеного договору не вбачається застережень про переведення боргу попереднього власника.

Відповідно до ч.4 ст.319 і ст.322 ЦК України, власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Таким чином, внаслідок вчинення правочину, відповідач з 26.12.2013 року набув цивільні права та обов`язки власника нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , та відповідно набув статусу споживача житлово-комунальних послуг, у розумінні положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, споживача послуги з постачання теплової енергії.

Тобто зобов`язання по оплаті за послуги з централізованого опалення, що виникли з 26.12.2013 перед позивачем має теперішній власник ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за централізоване опалення за період з червня 2010 року по червень 2020 року складає 20822,89 гривень.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2018 року відмовлено АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Саме такого висновку дійшов ВС України у постанові від 18.03.2019, у справі №210/5796/16-ц.

Так, як зазначалось вище, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Проте, у постанові ВС України від 01.09.2020 по справі №686/6276/19 суд касаційної інстанції зазначив, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що позивач надає, а відповідач отримує з 26.12.2013 року послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач належним чином не оплачує спожиті послуги, порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту.

У даному випадку відповідач заявив про застосування позовної давності.

Як встановлено судом, з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду 31.07.2019 року.

При цьому, судом встановлено, що 03.09.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відмовлено АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання, а тому в силу наведеної вище норми ст.264 ЦК України, перервав перебіг позовної давності, який з цього часу підлягає обчисленню заново.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість може бути стягнута в межах трирічного строку, а саме з 03.09.2015 року по червень 2020 року в розмірі 17385,54 грн,заборгованості за період з 26.12.2013 року по 02.09.2015 року задоволенню не підлягає, оскільки минув строк позовної давності, тому позов про стягнення боргу за теплову енергію підлягає частковому задоволенню на суму 17385,54 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 боргу за теплову енергію за період з червня 2010 року по 26.12.2013 року не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Враховуючи, що за встановленими обставинами справи відповідач не брав на себе обов`язку зі сплати боргу попереднього власника, тому не зобов`язаний повертати борги попереднього власника.

Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

З урахуванням викладеного, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1921,00 гривень.

Доводи відповідача щодо ненадання доказів позивачем послуг з опалення, суд до уваги не приймає, оскільки стороною відповідача не надано суду доказів відключення його квартири в установленому законом порядку від централізованої системи опалення або про повідомлення відповідача про надання послуг неналежної якості та складений акт про це від них.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 274, 279, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 03.09.2015 року по червень 2020 року в розмірі 17385,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду в порядку ст.355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Майдан