Постанова

Іменем України

05 жовтня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13004/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 15 липня 2021 року про відмову в задоволенні скарги на дії приватного виконавця

у справі №357/10181/16-ц Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за скаргою ОСОБА_1

про визнання неправомірними дій приватного виконавця, скасування постанови про арешт коштів боржника та скасування постанови про арешт майна боржника,

заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, в якій посилаючись на протиправність дій приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І., просив визнати неправомірними дії приватного виконавця Крегула І.І. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника та постанови про арешт майна боржника від 23.06.2021 і скасувати ці постанови, а також зобов`язати приватного виконавця скасувати накладений постановою про арешт коштів боржника від 23.06.2021 арешт грошових коштів ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках та скасувати накладений постановою арешт майна боржника від 23.06.2021 у виконавчому провадженні №65883450.

В обґрунтування скарги зазначив, що 23.06.2021 приватним виконавцем Крегул І.І. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення, а також постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення в рамках примусового виконання виконавчого листа №357/10181/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики в розмірі 522 340,00 грн.

Вважав, що постанови приватного виконавця Крегула І.І. про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника від 23.06.2021 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки при винесенні оскаржуваних приватний виконавець знехтував встановленням та дослідженням всіх обставин виконавчого провадження, внаслідок чого повністю проігнорував приписи ст. 1282 ЦК України.

Зазначив, що до складу спадщини прийнятої ним після смерті ОСОБА_3 не входили будь-які грошові кошти розміщені на рахунках в банківських установах відкритих на ім`я спадкодавця, в тому числі й розміщені на рахунках спадкоємця ОСОБА_5 , тоді як законодавцем визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. На його рахунках відсутні грошові кошти, які мають будь-яке відношення до спадкової маси.

Також зазначив, що на момент відкриття виконавчого провадження та постановлення оскаржуваних постанов приватного виконавця він не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом та не зареєстрував право власності на будь-яке майно успадковане після смерті ОСОБА_3 .

Додав, що дії приватного виконавця по виконанню рішення суду суперечать діючим нормам закону та фактично є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і ст. 321 ЦК України.

Вважав, що за таких обставин дії приватного виконавця не відповідають положенням Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_6 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги посилання у скарзі на ігнорування приватним виконавцем приписів статті 1282 ЦК України, якими законодавець встановив імперативність відповідальності спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця, обмеживши відповідальність боржника вартістю успадкованого майна.

Судом не враховано, що приватним виконавцем під час здійснення виконавчих дій не було встановлено майно, яке успадкував боржник, за рахунок вартості якого мали б бути задоволені вимоги кредиторів ОСОБА_3 та не було встановлено вартість успадкованого майна.

Судом також не враховано, що дії приватного виконавця по забезпеченню виконання судового рішення здійснено за допомогою заходів, що прямо суперечать діючим нормам закону, а також є беззаперечним втручанням у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном.

Суд помилково зазначив в ухвалі, що боржник вважає, що виконавець мав виконати рішення суду лише відносно успадкованого майна шляхом його реалізації, тоді як в скарзі на дії державного виконавця зазначено про вимоги статті 1282 ЦК України як такі, що визначають справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредиторів спадкодавця та відповідно зустрічні інтереси спадкоємця, оскільки дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог стягувачів за рахунок встановлення успадкованого майна та оцінки його вартості.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І., належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності приватного виконавця.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2017 у справі №357/10181/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 01.04.2015 в сумі 522 340 грн, та на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 18.09.2014 в сумі 254 800 грн та судові витрати по справі.

Дане рішення суду було обґрунтовано тим що, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі й боргові зобов`язання, які фактично перейшли до ОСОБА_1 , як спадкоємця обов`язків ОСОБА_3 .

На виконання вищевказаного рішення суду 21 травня 2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист, який в подальшому звернуто до примусового виконання.

Судом також встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. знаходиться зведене виконавче провадження №65884357 про стягнення з ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 боргу за договором позики від 01.04.2015 в сумі 522 340,00 грн.

Тобто, на виконанні у приватного виконавця Крегула І.І. знаходиться виконавчий лист про стягнення грошових коштів.

23 червня 2021 року приватним виконавцем Крегул І.І. винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 578 308,61 грн.

23 червня 2021 року приватним виконавцем Крегул І.І. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 578 308,61 грн.

Матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_1 в добровільному порядку вищевказаного рішення суду.

Суд першої інстанції, встановивши вищевказані обставини та застосувавши положення ст. 18, 48, 52, 56, 59 Закону України "Про виконавче провадження", дійшов правильного висновку, що приватний виконавець при прийнятті постанов про арешт коштів та майна боржника діяв у відповідності до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим правомірно відмовив в задоволенні скарги, оскільки на виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавчий лист про стягнення грошових коштів.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом положень матеріального закону.

До того ж, суд правомірно зазначив, що доводи заявника про те, що діями приватного виконавця при виконанні рішення суду відбувається втручання на мирне володіння майном є безпідставними, оскільки арешт носить тимчасовий характер (до виконання рішення суду), не позбавляє особу права власності на майно. Більше того, приватний виконавець не вчиняв дій, які б вказували про початок звернення стягнення на майно боржника.

З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, щодо не врахуванням судом доводів скарги про те, що накладення приватним виконавцем арешту на майно є втручанням у право боржника на мирне володіння майном.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо не врахування судом обставин не встановлення приватним виконавцем обсягу майна та не застосування положень ст. 1282 ЦК України, оскільки обсяг майна за даною нормою з`ясовує суд у справі за позовом кредитора до спадкоємця, і саме суд встановлює обсяг (розмір) боргу. Виконавець лише виконує рішення суду та не може встановлювати обставин під час здійснення виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо неправомірності дій приватного виконавця, у зв`язку з тим, що він не отримав свідоцтво про право на спадщину і не зареєстрував право власності на спадкове майно, оскільки спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 . А не отримання ним свідоцтва про право на спадщину не звільняє від обов`язку виконання рішення суду про стягнення грошових коштів, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання приватним виконавцем балансу інтересів сторін у виконавчому провадженні є необґрунтованими, оскільки законодавець поклав на виконавця обов`язок по виконанню рішення суду без його аналізу. Аналіз законності чи незаконності рішення суду може надати лише суд вищої інстанції, який і перевіряє обставини дотримання судом балансу інтересів сторін. У приватного виконавця відсутні повноваження застосування норм матеріального права, а саме статті 1282 ЦК України

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Фактично, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець