Справа № 161/7279/21
Провадження № 2/161/2449/21
У Х В А Л А

29 вересня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення приватного обтяження, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває вищезазначена цивільна справа, предметом позовних вимог в якій є виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження, а саме: заставу рухомого майна транспортного засобу MITSUBISHI Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 ; зареєстроване 29.11.2019 року за № НОМЕР_3 Регіональною філією м. Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи», боржник ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 , обтяжувач ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», .

29.09.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Ратича Т.М. в якій останній просить закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки після відкриття провадження у даному спорі відповідачем ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» було припинено спірне обтяження. Також, за наслідками розгляду даної заяви, просить стягнути з ОСОБА_2 та ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі: 908 грн. судового збору та 18000 грн. витрат на правничу допомогу.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви, клопотання, окрім вищевказаного, від них на адресу суду не надходили.

Суд вважає, що неявка сторін не перешкоджає суду вирішити питання щодо закриття провадження у даній справі за заявою позивача та розподілу судових витрат за наслідком її розгляду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 3 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Під час розгляду заяви судом не встановлено підстав, які б перешкоджали прийняттю відмови сторони позивача від заявленого позову.

За таких обставин, суд вважає можливим прийняти відмову представника позивача від позову, оскільки така відмова не зачіпає нічиїх законних прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.

Також, у відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.?

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Судом встановлено, що між адвокатом Ратичем Т.М., як виконавцем, та позивачем ОСОБА_1 , як замовником, 15.06.2021 року було укладено Договір про надання правової допомоги № 49/21 (далі Договір).

26.07.2021 року сторонами Договору було укладено Додаткову Угоду № 1 до Нього, згідно якої положення Договору доповнені підпунктом, згідно якого загальна вартість послуг адвоката визначена в розмірі 18000 грн.

Як вбачається з Акту приймання-передачі послуг № 1 від 28.07.2021 року за Договором (далі Акт), адвокат Ратич Т.М. на виконання умов Договору виконав наступні роботи (надав наступні послуги):

1) з`ясування обставин спору 1 год., вартість 1000 грн.;

2) вивчення та аналіз законодавства, дослідження практики застосування відповідних норм права, що стосуються даного спору, консультація 3 год., вартість 3000 грн.;

3) наради адвоката з клієнтом щодо погодження тактики здійснення представництва при розгляді справи 2 год., вартість 2000 грн.;

4) складення позовної заяви 5 год., вартість 4000 грн.;

5) участь адвоката у судових засіданнях 2 год., вартість 3000 грн.;

6) гонорар адвоката 5000 грн.

З вищевказаного Акту та Договору до нього слідує, що вартість наданих адвокатом Ратичем Т.М. на виконання умов Договору послуг склала 18000 грн., які клієнт зобов`язався сплатити йому протягом 30 днів з моменту набрання законної сили рішенням суду в даній цивільній справі № 161/7279/21 про припинення приватного обтяження.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в жодному із судових засідань, призначених у даній справі представник позивача адвокат Ратич Т.М. участі не приймав.

На переконання суду, розумний розмір судових витрат, який відповідає принципам розумності та справедливості, та підлягає відшкодуванню позивачу за понесені ним витрати на правничу допомогу становить 9000 грн.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також, суд враховує подане 16.06.2021 року ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» клопотання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, що, згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України, дає підстави для зменшення їх розміру.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не підтримує заявлених позовних вимог, які є предметом розгляду даного провадження, саме внаслідок задоволення їх відповідачемТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» після пред`явлення позову до Луцького міськрайонного суду Волинської області та відкриття провадження у справі.

Разом з тим, на переконання суду, судові витрати по справі, підлягають стягненню виключно із ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», оскільки спірне обтяження було як накладеним, так і знятим саме з ініціативи відповідача ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія».

У свою чергу, з урахуванням наведеного вище, судом не встановлено факту порушення відповідачем ОСОБА_2 на момент звернення з даним позовом будь-яких прав та законних інтересів позивача, а тому й у нього не виникає обов`язок щодо відшкодування ОСОБА_1 судових витрат по справі.

За таких обставин, суд вважає за необхідне сплачені ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом суму судового збору в розмірі 908 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. відшкодувати за рахунок відповідача ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Керуючись ст.ст. 133, 137, 142, 206, 255, 256, 260, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення приватного обтяження.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення приватного обтяження закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 9000 (дев`ять тисяч) грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 04 жовтня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська