ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року

м. Харків

справа №636/1901/18

провадження №22-ц/818/426/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Сабельнік Б.В.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Ковригіна О.С., -

у с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надати можливість особисто спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні. Визначити наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , з обов`язковим узгодженням з матір`ю дитини характеру та тривалості спілкування батька з сином, враховуючи стан здоров`я та режим сина, а також з урахуванням часу навчання батька: два рази на тиждень з суботи по неділю, з відвідуванням сином місця проживання батька без присутності матері ОСОБА_3 та членів її родини, з 12:00 год. суботи по 19:00 год. неділі з обов`язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання; раз на рік протягом 14 днів під час щорічної відпустки батька, в залежності від графіку відпусток; кожен рік протягом 14 днів підряд у будь-який з літніх місяців. Встановити ОСОБА_4 спільне проведення з сином за місцем проживання батька свят, які мають особливе сімейне значення, а саме: один Новий рік дитина святкує з матір`ю, а Різдво з батьком, Пасху (Великдень) з матір`ю; наступного року навпаки: Новий рік з батьком, Різдво з матір`ю, а Пасху (Великдень) з батьком.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що з 05.07.2014 по 20.05.2016 він перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. Позивач вважає, що має право на безперешкодне спілкування з дитиною, а відповідачка після розлучення не дає йому зустрічатися, спілкуватись з ним, та налаштовує дитину проти нього. Намагався домовитись з відповідачкою про місце та час спілкування з сином, але відповідач відмовляється.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і надано йому можливість особисто спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні. Визначений наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 з обов`язковим узгодженням з матір`ю дитини характеру та тривалості спілкування батька з сином, враховуючи стан здоров`я та режим сина, а також з урахуванням часу навчання батька: два рази на тиждень з суботи по неділю, з відвідуванням сином місця проживання батька без присутності матері, ОСОБА_5 , та членів її родини, з 12:00 год. суботи по 19:00 год. неділі з обов`язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання; раз на рік протягом 14 днів під час щорічної відпустки батька, в залежності від графіку відпусток; кожен рік протягом 14 днів підряд у будь-який з літніх місяців. Встановлено ОСОБА_1 спільне проведення з сином за місцем проживання батька свят, які мають особливе сімейне значення, а саме: один Новий рік дитина святкує з матір`ю, а Різдво з батьком, Пасху (Великдень) з матір`ю; наступного року навпаки: Новий рік з батьком, Різдво з матір`ю, а Пасху (Великдень) з батьком.

Рішення суду мотивоване тим, що визначаючи час для спілкування позивача з малолітнім сином, суд враховує вік дитини та стан його здоров`я, прихильність до кожного з батьків, необхідність її духовного та фізичного розвитку. На підставі даних про особу батька, стосовно якого відсутні негативні характеристики, вважає, що побачення мають носити систематичний характер. Участь позивача у вихованні сина та спілкуванні з ним не позбавить його можливості відвідувати спортивні секції та розвиваючі гуртки, не порушить виховний, учбовий процес, а також надасть можливість його спілкуванню з матір`ю, не порушить режим його відпочинку та сну. В той же час забезпечить можливість батька повноцінно брати участь у вихованні та спілкуванні з сином.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, подала апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач покинув родину фактично після народження сина, а у 2016 році став проживати з новоутвореною сім`єю. З моменту народження дитини та до розлучення позивач майже не бачився з дитиною, не цікавився та не переймався ні здоров`ям сина, ні сімейними проблемами. Після розірвання шлюбу між ними та родиною колишнього чоловіка склалися неприязні стосунки. В добровільному порядку позивач допомогу сину не надавав, відповідач була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Після звернення до суду позивач виявив бажання бачитися з сином та брати участь у його вихованні. Після зустрічей позивача та його матері з сином останній деякий час не спілкувався з відповідачем, не розмовляв, грубо поводився по відношенню до неї та до всіх оточуючих, що змусило її звернутись до лікарів та до дитячого психолога. Також зазначає, що 19.07.2019 вона зареєструвала шлюб. Між сином та чоловіком склалися теплі та дружні стосунки. Син забезпечений всім необхідним, відвідує заняття з розвитку, ходить до спортивної секції. Зараз стан дитини покращився, напади панічних атак припинилися. Крім того, при ухваленні рішення, судом першої інстанції не взято до уваги думки органу опіки та піклування, у судове засідання їх не викликали. Також зазначає, що їй стало відомо, що позивач з одночасним поданням позову до суду звернувся до органу опіки та піклування і за результатами розгляду даної заяви є висновок, проте позивачем він не був наданий. Вважає, що судом не враховано віку дитини та вплив батька на психологічний стан дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК) України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає частково.

Задовольняючи позов, суд визначив участь батька у вихованні сина, виходячи з інтересів дитини і рівності прав матері і батька у спілкуванні та вихованні дитини.

Судова колегія повністю погодитися з висновком суду не може.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 у період з 05.07.2014 по 20.05.2016, що підтверджується рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30.05.2016 по справі №636/1325/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 7).

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №410 (а.с. 6).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17.05.2016 у справі №636/1328/16-ц задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини всіх видів доходу кожного місяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.04.2016, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 90-91).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17.05.2018 у справі №636/1044/18 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Змінено розмір аліментів, встановлених рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17.05.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу кожного місяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.04.2016, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 92-94).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18.11.2019 у справі №636/4074/2019 задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чугуєві Харківської області, разом з матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 95-97).

Сторони у добровільному порядку не дійшли згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 4 Конвенції «Про контакт з дітьми» від 15.05.2003, яка ратифікована Україною Законом №166-V від 20.09.2006 та набрала чинності для України з 01.04.2007 зазначено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Також частини 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу (далі СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи судом першої інстанції Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області як органом опіки та піклування не було надано висновку щодо вирішення спору, який виник між сторонами.

При цьому, незважаючи на необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України, цей орган опіки та піклування обмежився лише поданням до суду заяви від 26.12.2018 про розгляд справи без участі представника третьої особи, яка просила прийняти рішення на розсуд суду та відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с. 40).

Суд першої інстанції у порушення вказаної норми матеріального права не застосував дієвих заходів для забезпечення явки представника органу опіки та піклування у судові засідання при розгляді даного спору, що є обов`язковою, а також для надання висновку органу опіки та піклування з приводу розв`язання даного спору.

Усуваючи допущені судом першої інстанції неповноту встановлення фактичних обставин справи та дотримання норм матеріального права, з метою повного, всебічного та справедливого розгляду справи ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2021 витребувано у Органу опіки та піклування при Виконавчому комітеті Чугуївської міської ради Харківської області висновок щодо визначення порядку спілкування та способу участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання зазначеної ухвали Органом опіки та піклування Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області надано рішення комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Чугуївської міської ради від 28.08.2018 №12/4 «Про визначення способів участі у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батька ОСОБА_1 , який проживає окремо від дитини» (а.с. 151-152).

Вказаним рішенням визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час спілкування: 2 рази на тиждень за попередньою домовленістю батьків.

З даного рішення вбачається, що відповідно до характеристики вихованця Чугуївського дошкільного навчального закладу (ясел-садка) №3 ОСОБА_8 , 2014 р.н., хлопчик добрий, життєрадісний. Батько декілька разів навідувався до сина з подарунками та солодощами, спілкувався з дитиною, у вихователя цікавився його життям у садочку. ОСОБА_9 зустрічав свого батька радісно, із бажанням з ним спілкуватися, прощався з ним без ускладнень, спокійно. Після зустрічей з татом хлопчик поводив себе спокійно, будь-яких змін у поведінці дитини не спостерігалось.

Відповідно до побутової характеристики на ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , він зарекомендував себе з позитивної сторони. Скарг від сусідів за час проживання не надходило, спиртними напоями не зловживає.

Відповідно до характеристики Харківського національного університету внутрішніх справ від 06.07.2018 на ОСОБА_1 , за час проходження служби зарекомендував себе з позитивного боку як професійно грамотний, дисциплінований, енергійний, ініціативний співробітник. З колегами по роботі підтримує рівні ділові стосунки, користується повагою в колективі, спокійний, тактовний, ввічливий.

Відповідно до довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Харківського університету внутрішніх справ №738 від 26.06.2018 ОСОБА_1 аліменти сплачує.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 16.08.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 проживає разом зі своїми батьками. В будинку створені сприятливі умови для проживання та перебування дитини.

Як зазначено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначається, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Судовим розглядом не встановлено доказів, які б свідчили про негативну поведінку батька дитини, що здійснення ним своїх батьківських прав та обов`язків, що форми та методи його виховання і спілкування з дитиною можуть призвести до будь-яких негативних наслідків щодо психологічного стану дитини, а також, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Враховуючи викладене, конфліктна ситуація, яка склалася між сторонами, не може бути підставою для позбавлення позивача права на спілкування з сином, оскільки відсутні докази того, що таке спілкування негативно вплине на психологічний стан малолітнього сина сторін та зашкодить його інтересам, створить перешкоди у нормальному розвитку дитини, завдасть шкоди здоров`ю. Суб`єктивні та неприязні відносини між сторонами не повинні впливати на інтереси дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Суд вважає, що спілкування батька з сином, участь у його вихованні не лише не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, а буде сприяти нормальному розвитку та вихованню дитини, оскільки участь батька у вихованні дитини є важливою і необхідною.

Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним змінити визначений судом першої інстанції спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, враховуючи малолітній вік останнього, а також запропонований органом опіки та піклування спосіб участі батька у вихованні сина.

Суд апеляційної інстанції приймаючи таке рішення, враховує вік дитини, стан її здоров`я, режим дня, щоденні інтереси малолітньої дитини, необхідність забезпечення звичного ритму життя дитини, думку сторін, а також наявне у матеріалах справи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради, обставини ставлення дитини до її батька, а саме, те, що дитині фактично потрібен певний час для налагодження довірливих стосунків з батьком, так як емоційний зв`язок втрачено.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо недостатності емоційного споріднення між сином та батьком, судова колегія бере до уваги.

Тому колегія суддів вважає за доцільне визначити такий спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні сина, а саме: кожної середи з 17 години до 19 години та кожної суботи с 10 години до 16 години.

Вказаним колегія фактично встановлює новий спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні сина, відмінний від попереднього встановленого рішенням суду. При цьому колегія суддів, на даний час, не вбачає можливості із врахуванням наведених обставин надавати батькові можливість брати участь у вихованні дитини за його місцем проживання з ночівлею. Також суд апеляційної інстанції вважає, що на даному емоційному рівні стосунків між батьком та дитиною не доречно надавати можливість святкувати разом свята, які вказані позивачем у позові.

Колегія суддів вважає, що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з сином.

В іншій частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 червня 2020 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити наступний порядок участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожної середи з 17 години до 19 години та кожної суботи с 10 години до 16 години.

В іншій частині в позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук