ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 953/20235/20

провадження № 22-ц/ 818/4419/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду міста Харкова, постановлену 25 січня 2021 року у складі судді Садовського К.С.,

УСТАНОВИВ:

Восьмого грудня 2020 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 244 500 грн заборгованості за договором позики, 118 435 грн 80 коп. інфляційних втрат та 40 254 грн 5 коп. трьох процентів річних.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 25 січня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 передано на розгляд Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю.

Суд посилався на ч.10 ст.28 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) і виходив з того, що згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківський області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться зареєстрованим у м. Харкові та Харківській області. Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Надані до суду матеріали не містять відомостей того, що останнім місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1 . Більше того, в АДРЕСА_2 не існує. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.01.2021 за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_4 . Вказані об`єкти нерухості знаходяться на тимчасово непідконтрольної владі України території, на якій проводиться операція об`єднаних сил. Територіальна підсудність цивільних справ, підсудних Київському районному суду м. Донецьк та Куйбишевському районному суду м. Донецьк, визначена за Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить ухвалу суду від 25.01.2021 скасувати, справу направити для продовження розгляду до Дзержинського районного суду м. Харкова. Посилається на необґрунтованість та не законність оскаржуваної ухвали. Посилається на те, що ОСОБА_1 тривалий час був роботодавцем ОСОБА_2 і при подачі позову вказав правильну адресу проживання відповідача. ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, проживання його за ардресою: АДРЕСА_1 підтверджується довідкою № від 22.01.2018. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.01.2021 є неналежним і недопустимим доказом для визначення місця проживання відповідача, оскілки такий витяг не визначає місце реєстрації особи, не містить достовірних даних, бо сформована за частковим співпадінням, отримана суддею Лях М.Ю., який не уповноважений розглядати дійсну цивільну справу. Висновок суду про відсутність у АДРЕСА_2 зроблений за відсутності доказів про таку обставину. Безпідставне направлення цивільної справи на розгляд Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області створює для відповідача, який проживає у м. Харкові, надмірний тягар, пов`язаний з необхідністю явки до іншої області для участі в судових засіданнях.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до ОСОБА_2 з дійсним позовом, у якому просив стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, інфляційні втрати та три відсотки річних (а.с. 1-3).

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи (ч.6 ст.187 ЦПК України).

На виконання вказаних вимог закону суд першої інстанції направив запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківський області, на який отримав відповідь від 30.12.2020 про те, що ОСОБА_2 не значиться зареєстрованим (а.с. 26).

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.10 ст. 187 ЦПК України).

Отримавши відповідь органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо відсутності відомостей про реєстрацію місця проживання та перебування ОСОБА_2 , суд першої інстанції, враховуючи наявність відомостей про належність ОСОБА_2 на праві власності об`єктів нерухомості в м. Донецьк та вимоги ч.10 ст. 28 ЦПК України, відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» направив позов ОСОБА_1 на розгляд Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Суд виходив з того, що саме Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області підсудні справи щодо позовів, територіально належних Київському районному суду м. Донецьк та Куйбишевському районному суду м. Донецьк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов ОСОБА_1 у цивільній справі № 953/20235/20 не підсудний Київському районному суду м. Харкова, проте не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що він підсудний Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Врахована судом першої інстанції довідка відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківський області від 30.12.2020 не містить відомостей про те, що ОСОБА_2 не має в Україні зареєстрованого місця проживання. Вона містить інформацію про те, що ОСОБА_2 не зареєстрований на території м. Харків та Харківської області. Тому суд першої інстанції безпідставно застосував при визначенні підсудності справи ч.10 ст. 28 ЦПК України, у якій вказано, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

При цьому суд не врахував, що перш ніж вирішувати питання про направлення справи за підсудністю, необхідно також було враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абзац перший частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну відповідає за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з пунктом 5 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики.

Перш ніж направляти справу за підсудністю, суд першої інстанції мав виконати вимоги частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та з`ясувати, чи включено відповідача до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, оскільки запроваджені законодавцем заходи спрямовані на те, щоб повідомити усіх учасників розгляду справи про перебування спору на вирішенні суду з метою забезпечення їх участі у відправленні правосуддя.

До апеляційної скарги представник відповідача додав довідку Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської області № від 22.01.2018, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_5 . А фактичним місцем проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 130).

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач у справі, ОСОБА_2 , має належним чином зареєстроване місце проживання/перебування на території Шевченківського району м. Харкова, що належить до територіальної підсудності Дзержинського районного суду м. Харкова, висновок суду про підсудність справи Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області є помилковим.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , слід задовольнити, ухвалу суду від 25.01.2021 скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 25 січня 2021 року скасувати.

Цивільну справу № 953/20235/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрати та трьох відсотків річних направити на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова за встановленою підсудністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук