РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/3188/20

Провадження № 22-ц/4815/662/21

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2021 року у справі за позовом Квасилівського професійного ліцею управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації в особі директора Савчука Олександра Леонідовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання,-

В С Т А Н О В И В :

У серпі 2020 року позивач звернувся до Рівненського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, в якому просить стягнути з відповідача на користь Квасилівського професійного ліцею заборгованість за надані послуги з теплопостачання у розмірі 16 197,39 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського районного суду від 27 січня 2021 року за позовом Квасилівського професійного ліцею управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації в особі директора Савчука О.Л. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання - задоволено повністю.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Квасилівського професійного ліцею управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації заборгованість за послуги теплопостачання за період з січня 2017 по квітень 2020 року в розмірі 13 836, 93 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 582, 51 грн., 3% річних в розмірі 777, 95 грн., а всього 16 197 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто сім) грн. 39 коп.

Також стягнено з ОСОБА_1 на користь Квасилівського професійного ліцею управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації 2102 (дві тисячі сто дві) грн. судових витрат (судовий збір).

Не погоджуючись з вказаним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме подання теплової енергії у його помешкання, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт вказує, що місцевий суд дійшов невірного висновку, що позивач вправі повторно пред`являти позов з того самого предмету і з тих самих підстав до того ж відповідача; вказує, що не надано жодного доказу на обґрунтування правомірності нарахованої заборгованості.

Зазначає, що ним своєчасно та в повному об`ємі здійснювалась та здійснюється плата за проживання в гуртожитку згідно виставлених рахунків адміністрацією Квасилівського професійного ліцею, тобто оплата квартплати, водопостачання та електроенергії. Вказує, що жодних договорів про надання послуг теплопостачання не укладав і жодних рахунків на його адресу не надходило. Вважає неправомірними покликання в позові на угоду найму квартири від 08.09.2008 року, оскільки термін її дії закінчився 08.09.2010 р., і ця угода була строковою. Ліцей не наділений правом встановлювати тарифи на комунальні послуги та надавати послуги з теплопостачання. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Квасилівського професійного ліцею просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд, апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 08 вересня 2008 року між Квасилівським професійним ліцеєм в особі директора та ОСОБА_1 було укладено угоду найму кімнати в гуртожитку, згідно п.1, 5 якої, відповідачу було надано в найм на 2 роки кімнату АДРЕСА_1 і перебуває на балансі ліцею.

Із довідки Квасилівського професійного ліцею від 27.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в гуртожитку за вказаною адресою з листопада 2002 року.

Згідно п.4 Угоди найму кімнати в гуртожитку Квасилівського професійного ліцею від 08 вересня 2008 року, ліцей зобов`язується забезпечувати опалення приміщень на протязі всього опалювального періоду при систематичній оплаті ОСОБА_1 комунальних послуг. З приводу не оплати послуг за теплопостачання між сторонами і виник спір.

Твердження апелянта ОСОБА_1 про неправомірність нарахованої йому до оплати заборгованості за теплопостачання є хибним. Його обов`язок такої оплати витікає з закону та власне договору.

Вірним є висновок місцевого суду, що оскільки зі спливом двохрічного терміну, наймач не припинив користуватися кімнатою, від наймодавця також не було заперечень з цього приводу, тому їхня угода пролонгувалась щороку, і є чинною.

Згідно п.1 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до положень п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24 червня 2004 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Надання ОСОБА_1 послуг з теплопостачання підтверджується дослідженими доказами наявними в матеріалах справи.

Згідно з п.22, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України № 630 від 21.07.2005р.,,точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг з теплозабезпечення. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Матеріали справи не містять заяв про відключення від мереж теплопостачання, проекту індивідуального, (автономного) опалення і відокремлення від мереж ЦО і ГВП, акту про відключення від мережі центрального опалення та згоду на це власника (оскільки власник Держава, то в даному випадку балансоутримувача) гуртожитку і мережі.

Навпаки, судом першої інстанції було встановлено, що у житловому приміщенні, яке використовується апелянтом, ним було незаконно та протиправно відрізано батареї, що зокрема, підтверджується рішенням Рівненського районного суду у справі №570/5834/14-ц від 20.04.2017 року, яким він був зобов`язаний відновити раніше діючу систему опалення в кімнаті проживання. Однак це рішення ним не виконане, батарея опалення в кімнаті не підключена, що ОСОБА_2 намагається витлумачити на свою користь, як неотримання теплопостачання.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідно до договорів: на закупівлю пари та гарячої води №41/2017 від 17 січня 2017 року, про постачання теплової енергії №41/2018 від 26 січня 2018 року, про закупівлю теплової енергії №41/2019 від 06 лютого 2019 року та про закупівлю теплової енергії №41/2020 від 05 лютого 2020 року відбулась зміна постачальника послуг і це не свідчить про припинення отримання послуг з теплопостачання.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі щодо стягнення заборгованості за період з 01.01.2017 року по 18.03.2019 року з підстав того, що наявне рішення суду, яке набрало законної сили, і яким було відмовлено позивачам у стягненні боргу за зазначений період.

Так, у попередньому спорі між цими сторонами з цього ж предмету, судом було відмовлено у задоволенні позову за недоведеності надання послуг з теплопостачання до будинків, які належать ліцею. Наразі такі докази подані до суду. Відмова у позові за недоведеністю не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду та надати докази в підтвердження своїх вимог із дотриманням встановленого порядку надання доказів (Постанова Верховного Суду № 175/3996/15-ц від 14.02.2018 року).

Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Доводи про неправомірне нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання ним цих послуг у зв`язку з відсутністю приборів опалення у квартирі не заслуговують на увагу, коли особа не дотрималася порядку відключення його житла від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Такої думки дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц від 19.08.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, внаслідок самовільного відключення, зобов`язаний оплатити надані послуги з урахуванням 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції.

Такі розрахунки наведені позивачем та місцевим судом, відповідачем не спростовано.

Не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що ліцей не наділений правом встановлювати тарифи на комунальні послуги та надавати послуги з теплопостачання через відсутність у ліцею спеціальної ліцензії.

Відповідно до ст.2, ч.2 ст.5, п.3 ч.2 ст.6 Закону України «Про комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії…; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Послуги з теплопостачання теплової енергії надає теплопостачальна організація;

Зазначений Закон не передбачає отримання для споживача, яким є ліцей, отримання ліцензії на здійснення такої діяльності щодо індивідуального споживача, яким є ОСОБА_1 .. Тарифи на теплову енергію ліцеєм не встановлюються що видно з доданих до справи договорів (а.с.13-56).

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не ставить під сумнів право ліцею надавати йому послуги з електро та водопостачання, отримання квартплати. Водночас відшуковування ним підстав неліцензійної діяльності ліцею з надання послуг з теплопостачання вказує на його намагання ухилитись від предмету спору та відповідно його законного вирішення.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені апелянтом судові витрати покладаються на нього.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2021 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків