Провадження № 2/760/6301/21
В справі № 756/4991/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареик А.О., розглянувши в поряду спрощеного позовного провадження / без повідомлення сторін / цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про визнання інформації недостовірною, її спростування та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його честі і гідності та недоторканості ділової репутації, інформацію, поширену поліцейським ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо причетності його до вчинення правопорушення, відсутності у нього ознак людської особи та незнання ним законів України.

Крім того, просить зобов`язати Департамент патрульної поліції спростувати поширену відносно нього недостовірну, негативну інформацію шляхом подання відеозвернення поліцейського на його адресу наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання службових обов`язків я, поліцейський ОСОБА_2, при спілкуванні з ОСОБА_1 шляхом неодноразових прямих тверджень поширив інформацію, що він є правопорушником, у нього немає ознак людської особи і він не знає законів України.

Проте, ОСОБА_1 правопорушень не вчиняв, у нього є всі ознаки особи, як людської істоти та суб`єкта свідомої діяльності, і вір має відповідну освіту та фахові компетенції, тому поширена мною вищезазначена інформація нічим не підтверджується і є недостовірною».

Просить також стягнути з держави через Державну казначейську службу за рахунок кштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 114 000. 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 він рухався в автомобілі по автомагістралі М-21.

Приблизно о 20.24 год біля с. Гуйва Житомирської області автомобіль був зупинений екіпажем патрульної поліції у складі лейтенанта поліції ОСОБА_2 та сержанта поліції ОСОБА_3 .

Під час спілкування з поліцейським ОСОБА_3 до них підійшов ОСОБА_2 , який, супереч вимог наказу МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, почав спілкуватися з ним з порушенням правил етичної поведінки поліцейського, звинуватив його в порушенні правил дорожнього руху, а в подальшому, у брутальній для нього формі принижував його честь, гідність та ділову репутацію, стверджуючи, що він не є особою, оскільки в нього відсутні відповідні ознаки і він не знає законів України.

З наявного у нього відеозапису вбачається, що під час спілкування з ним поліцейський ОСОБА_2 прямо адресував йому такі принизливі вислови: «Я не бачу, що Ви особа», «Тут нема особи», «Кому роз`яснити, Ви особа», «Звідки я можу знати, що Ви особа?», «Коли я дізнаюся, що Ви особа, буду з Вами говорити», «Коли Ви проходили медкомісію, Ви дізналися, що Ви особа?»

На його прямі запитання: «Хіба Ви не бачите, що я людина, особа» та « Ви бачете, я людина з руками і ногами», ОСОБА_2 прямо відповів, що він не бачить цього.

У порушення принципів етики ділового мовлення поліцейського ОСОБА_2 шляхом прямих неодноразових тверджень вказував, що в нього відсутні ознаки особи, чим принизив його честь і гідність, фактично визначивши, що він неповноцінна людина і має якийсь потворний вигляд, що не дає розгледіти в ньому людської істоти і суб`єкта свідомої діяльності.

При цьому він поводився чемно, в рамках моральних норм і правил спілкування, логічно та послідовно викладав свою думку, захищав свої права, дотримуючись Конституції та чинного законодавства України, але ОСОБА_2 постійно сперечався з ним і глузував з нього, що він, нібито, не знає норм законодавста і на його вимоги пояснювати свої дії відносно нього, висловлювання таким чином «Мені здається, що у Вас з головою не все в порядку, Ви проходили медкомісію?», «Я Вам нічого не зобов`язаний пояснювати», «Якщо Ви не знаєте закони, то я Вам нічого не зобов`язаний пояснювати», «Ви не зобов`язані взагалі нічого знати», « Пане водій, бачу, що ви взагалі нічого не розумієте», тощо, чим принизив його ділову репутацію.

Викладене було зафіксовано на бодікамеру поліцейського.

З урахуванням цього вважає, що під час спілкування поліцейським ОСОБА_2 з ним було поширено відносно нього негативну недостовірну інформацію.

Поширена відповідачем-1 інформація про відсутність в нього ознак людської особи і його правову необізнаність є неправдивою і недостовірною, є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію та спричинила негативні наслідки для нього.

Він зазнав репутаційних втрат - принижено його ділову репутацію людини, яка має повну закінчену вищу юридичну і медичну освіти, науковий ступінь, вчене звання та є викладачем у вищому навчальному закладі м. Києва.

Поширенням відповідачем-1 негативної та недостовірної інформації йому заподіяно істотну моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та душевних переживаннях.

Відповідачем-1 поширено відомості, що він не має ознак особи, що штучно створює його образ як фізично і розумово неповноцінної людини, соціальної потвори.

Він дуже переживав, хвилювався і на постійні жартівливі запитання представників державних органів про те, чи таки встановив поліцейський в нього ознаки людської істоти, він повинен постійно у відповідь жартівли виправдовуватись, відчуваючи себе у ролі якогось гумориста або клоуна, який має розважати оточуючих.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.

26 квітня 2021 року до суду наійшов відзив Департаменту патрульної поліції, яким останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що відповідно до постанови інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_3 під час несення служби на автодорозі М-21 Виступовичі- Житомир-Могилів-Подільський 10.07.2020 року за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000771) було виявлено порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу Land Rover з номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 76 (сімдесят шість) км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 26 (двадцять шість) км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Після фіксації адміністративного правопорушення та зупинки транспортного засобу поліцейський підійшов до водія, яким виявився позивач, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення та особу водія, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача за ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач звернувся в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою про скасування постанови, справа перебуває в провадженні Богунського районного суду м. Житомира.

Наказом МВС України «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» від 18 грудня 2018 року №1026, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999, визначено застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Відповідно до вказаної Інструкції поліцейські Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції здійснювали в межах своїх службових обов`язків відеофіксацію події, а саме спілкування з водієм після зупинки транспортного засобу.

Відеозаписи здійснені на портативний відеореєстратор поліцейського можуть бути використані в якості доказової бази по справі, як то визначено чинним законодавством.

Тобто, видеозаписи з портативного відеореєстратора є фіксацією оскаржуваної події, яка дозволяє через призму ретроспективності встановити та дослідити обставини справи, а також з`ясувати причинно-наслідковий зв`язок між об`єктивними обставинами справи та прийнятим рішенням щодо винесення оскаржуваної постанови.

Тому вказаний відеозапис є належним, достовірним та достатнім доказом у цій справі.

З переглянутого відеозапису події вбачається, що позивач здійснює усі можливі дії задля уникнення адміністративної відповідальності, вважаючи, що він як фахівець у галузі права більш обізнаний з нормами чинного законодавства, а посилання поліцейських на норми діючих законів є в даному випадку на думку позивача особистою інтерпретацією законів.

Крім того, при спілкуванні з позивачем зі сторони поліцейських не було жодних порушень спілкування, оскільки останні намагалися встановити особу позивача та довести позивачу правомірність своїх дій, толерантно та стримано, а в свою чергу дії позивача були спрямовані на затягування ситуації у зв`язку з непред`явленням документів та задля уникнення адміністративної відповідальності.

Інспектор ОСОБА_2 не вчиняв жодних дій до поширення недостовірної інформації про особу позивача, а також, виходячи з відеозапису вказаної розмови, у інспектора не було на меті скомпрометувати чи образити позивача словами, а тільки встановити особу водія задля виконання свого посадового обов`язку щодо фіксації адміністративного правопорушення та притягнення винної особи до відповідальності.

Крім того, з переглянутого відеозапису, наданого позивачем та долученого до матеріалів позовної заяви, вбачається те, що вказаний відеозапис не є цілісним, а здійснений з монтуванням частин відеозапису, що може говорити про приховування позивачем доказової бази, яка має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Такий висновок зроблений під час перегляду відеозапису, здійсненого поліцейськими на портативний відеореєстратор, який тривав з 20 год. 19 хв. до 22 год. 12 хв., тобто весь час спілкування склав приблизно дві години, а позивачем надано лише 7 хвилин.

В Управлінні проводилася відповідна перевірка дій інспекторів поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, якою було встановлено, що дії працівників УПП в Житомирській області визнано такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Зазначив також, що відеозапис з описаними подіями, де, на думку позивача, міститься інформація, яка принижує його честь і гідність, здійснений особисто позивачем на власний технічний засіб, який обладнаний функцією відеофіксацїї, а тому поліцейський не міг розповсюджувати вказаний відеозапис (інформацію, яка на ньому міститься), оскільки останній знаходився саме у власності позивача, який надавав їх при зверненні у відповідні органи.

Отже, оскільки порушення особистого немайнового права позивача діями поліцейського відсутнє, то відсутні й підстави для задоволення пред`явленого ним позову щодо стягнення моральної шкоди.

З урахуванням цього просить у позові відмовити.

14 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позов від Державної казначейської служби України, відповідно до якого казначейсто прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у будь-які відносини і будь-якої шкоди позивачу не завдавало.

Казначейство не є учасником спірних правовідносин і не має жодних фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи.

Крім того, посилаючись на рішення Верхвного Суду, зазначає про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про протиправність дій, рішень або бездіяльності державного органу чи конкретної посадової особи державного органу.

Вважає, що позивач не надав доказів причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями Департаменту патрульної поліції та вини останнього в її заподіянні.

Вважає, що розмір моральної шкоди, зазначений позивачем, не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи і не підтверджується доказами.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Положеннями ст. ст. 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

З листа Управління патрульної поліції в Житомирській області на адресу позивача від 29 вересня 2020 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно нього була винесена постанова в справі про адміністративне правопорушенн в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 790601.

Вказаний лист був направлений позивачу за результатами проведеного службового розслідування, яким дії поліцейських під час виявлення та документування адміністративного правопорушення винані такими, що відповідають вимогам закону.

Звертаючись до суду, позивачем надано диск з фіксацією обставин його спілкування з поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу.

Представник відповідача -Департаменту патрульної поліції, подаючи відзив, не заперечував зображення інспекторів Управління патрульної поліції в Житомирській області на наданому позивачем диску.

В свою чергу зазначив, що відповідно до запису з відеореєстратора поліцейського спілкування між ними та позивачем тривало майже 2 години, а тому запис позивача є неповним і змонтованим з уривків події, що мала місце.

Дані обставини підтверджуються переглядом наданих сторонами дисків.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

В пункті 15 даної постанови зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Звертаючись до суду, позивач доводить порушення своїх прав з боку відповідача диском з уривками відеозапису обставин зупинки транспортного засобу та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Розповсюдженням інформації зазначає її фіксацію на бодікамеру поліцейського та їх передання до ІТ-відділу УПП в Житомирській області, до прокуратури, Державного бюро розслідувань і суду в межах справи та її учасників у суді, де він оскаржує неправомірні дії поліцейських при притягненні його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Вважає це поширення відносно нього негативної недостовірної інформації.

Відповідно до ст.31 Закону України « Про Національну поліцію» застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є одним із превентивних заходів, що може застосовувати працівник поліції.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1026 від 18 грудня 2018 року затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, доступу до відеозаписів працівнимікв поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а аткож зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Таким чином, відеофіксація, яка здійснювалася при зупинці транспортного засобу під керуванням позивача та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вдповідала вимогам Закону України « Про Національну поліцію» та вказаної Інструкції.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Звертаючись до суду, позивач будь-яких доказів розповсюдження Департаментом патрульної поліції чи безпосередньо поліцейським Гетьманом Б.М.недостовірної інформації щодо нього у порядку, визначеному вище, в тому числі запису з відеореєстратора в перераховані ним органи, не надав.

Що стосується надання запису в розпорядження Богунського районного суду м.Житомира, суд виходить з того, що позивачем пред`являвся до суду позов про оскарження дій поліцейських та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Диск з записом обставин події надавався як доказ у порядку виконання вимог ст.251 КАС України, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Таким чином, обов`язок спростувати свою вину лежав на поліцейському, а тому надання відеозапису з метою спростування пре`явлених до нього вимог не є розповсюдженням недостовірної інформації про позивача.

Крім того, з листа УПП в Житомирській області вбачається, що ним проводилося службове розслідування за зверненням позивача, а тому перегляд відеофайлу при його проведенні також не може свідчити про розповсюдження його поліцейським у розумінні вимог закону.

Що стосується передачу відеозапису до прокуратури та ДБР, будь-які докази їх передачі в дані органи Департаментом патрульної поліції чи поліцейським відсутні.

Крім того, з відзиву відповідача на позов вбачається, що відеофайли з записами у вказані органі були надані самим позивачем при зверненні.

Дані обставини позивач у визначеному законом порядку не спростовував.

З урахуванням цього, пістави для задоволення вимог позивача відсутні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров`я; протиправної поведінки щодо членів сім`ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку та вини заподіювача.

При цьому необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п.5 даної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами визначені статтею 1173 та 1174 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, на підставі статті 1173 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою на підставі статті 1174 ПК України.

Цивільна відповідальність за завдану шкоду покладається на державу.

Відповідно до зазначених норм обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на державу.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Звертаючись до суду, позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння йому моральних страждань поведінкою посадових осіб відповідача в справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок бездіяльності відповідача.

Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я.

Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін.

Звертаючись до суду, позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння йому моральних страждань поведінкою посадових осіб відповідача в справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок бездіяльності відповідача.

Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я.

Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін.

Що стосується наданого позивачем висновку спеціаліста у галузі психології суд виходить з того, що ним визначено розмір морального відшкодування при поширенні недостовірної інформації.

З урахуванням приведених вище висновків суду про відсутність пістав для задоволення вимог позивача в цій частині, підстави для задоволення вимог позивача і в ці йчастині відсутні.

Керуючись ст. 32 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 275, 277, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про визнання інформації недостовірною, її спростування та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва