РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Лисиченко С.М.,

за участю: секретаря судового засідання -Кот Я.А.,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом- ОСОБА_1 ,

представників відповідачів за первісним позовом, позивачів за зустрічним позовом- адвокатів Плахутіної М.В., Святець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою Харківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко Ірина Юріївна, про скасування державної реєстрації права власності,

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Харківської міської ради про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (далі за текстом- позивач) звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І., Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко П.Г., в якій просить:

- скасувати державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу індексний номер рішення 46944086 від 20.05.2019) на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі №1,2,3 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 31622066);

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1896 від 11.06.2019, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо продажу 1/2 частки житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І.;

- скасувати державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 47308011 від 11.06.2019 ) на 1/2 частки житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі №1,2,3 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 31957049);

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1912 від 12.06.2019, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 щодо продажу 1/2 частки житлового будинку літ. «А- 1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І.;

- скасувати державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 47323967 від 12.06.2019 ) на 1/2 житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 31971589);

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2099 від 16.09.2019, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 щодо продажу по 1/2 частки житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глущенко І.Ю.;

- скасувати державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 54091367 від 16.09.2020 ) на 1/2 житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 38209079);

- скасувати державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 54091367 від 16.09.2020) на 1/2 житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 38208980);

- судові витрати стягнути з відповідачів на користь Харківської міської ради.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на адресу Харківської міської ради надійшла заява від ОСОБА_7 (представника за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ) щодо проведення обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Після здійснення Харківською міською радою перевірки права власності вказаного нерухомого майна по АДРЕСА_1 в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» позивачем встановлено відсутність документального підтвердження переходу речових прав на вказане майно від попереднього власника ОСОБА_8 до наступного власника будинку - ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі- Реєстр) 20.05.2019 року державним реєстратором Луценко П.Г. вперше у реєстрі відкрито розділ з реєстрацією об`єкту нерухомого майна, присвоєно реєстраційний номер 101 та зареєстровано право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. за ОСОБА_2 . Підставою для реєстрації права власності державним реєстратором Луценко П.Г. визначено: довідку №368897 від 15.03.2019 року видано ФОП « ОСОБА_9 », технічний паспорт №368897 від 15.03.2019 року видано ФОП « ОСОБА_9 ». Інших документів серед підстав для набуття речових прав не визначено.

В подальшому, як вказує позивач, ОСОБА_2 здійснила відчуження житлового будинку літ «А-1» по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) по 1/2 частині ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу №1896 від 11.06.2019 та №1912 від 12.06.2019, які посвідчені приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. Після чого, ОСОБА_3 здійснила відчуження житлового будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) по 1/2 частині ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №2099 від 16.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глущенко І.Ю. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.(реєстраційний номер 101) за адресою по АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності по 1/2 частині за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Тобто, позивач зазначає, що згідно документів в інвентаризаційній справі останнє право власності на житловий будинок літ. «А-1» АДРЕСА_1 було зареєстроване КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за ОСОБА_8 , а перший запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з відкриттям розділу було зроблено державним реєстратором Луценко П.Г. 20.05.2019 року та зареєстровано право власності на вказане майно за ОСОБА_2 без зазначення правовстановлюючих документів.

Позивач вважає, що державним реєстратором Луценко П.Г., всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 без правовстановлюючих документів щодо набуття права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 під час реєстрації речових прав за ОСОБА_2 . Таким чином, у зв`язку з тим, що реєстрація в реєстрі речових прав спірного житлового будинку за ОСОБА_2 була проведена з порушенням вимог закону, тому й подальше відчуження спірного житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. (реєстраційний номер 101) за адресою по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та реєстрація права власності на зазначений житловий будинок є протиправними.

Позивач вказує, що він є власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. по АДРЕСА_1 . Протиправне набуття прав на нерухоме майно, на думку позивача, порушує права та законні інтереси Харківської міської ради, як власника земельної ділянки на якій розміщений спірний житловий будинок. Факт оскаржуваної реєстрації речових прав та подальшого отримання відповідачами права власності на спірний будинок в майбутньому може призвести до вибуття із власності територіальної громади земельної ділянки під спірним нерухомим майном у порядку приватизації за відсутності у відповідачів реальних підстав для набуття права на спірний об`єкт, розташований на цій земельній ділянці.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2021 було відкрито загальне позовне провадження у цивільні справі за позовом Харківської міської ради до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І., Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко П.Г. та призначено підготовче судове засідання.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали відзив на позов в якому зазначили, що проти позовних вимог Харківської міської ради вони заперечують, вважають їх безпідставними та просять відмовити у позові повністю.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаються на те, що 16.09.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку у чіткій відповідності до вимог ст.ст. 182, 203, 204. 334. 377, 658-661 ЦК України. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 , номер запису про право власності №)38208980 та за ОСОБА_5 , номер запису про право власності 38209079. На момент укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_3 надала правовстановлюючий документ на спірне нерухоме майно, покупці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мали жодних сумнівів з приводу власника будинку, також нотаріус, який посвідчував правочин, переконався, що перехід права власності на будинок стався відповідно до закону та була проведена державна реєстрація права власності. Зазначене, на думку відповідачів, свідчить про визнання державою факту правомірного набуття відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності. Відповідачі вказують, що якщо Харківська міська рада має підозру щодо можливих протиправних дій пов`язаних з відчуженням житлового будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , то позивач має право відповідно до сг. 214 КПК України звернутись з заявою про вчинення кримінального правопорушення та за результатами розслідування, такі обставини повинні бути підтверджені, або спростовані правоохоронними органами.

Відповідачі не погоджується з доводами позивача щодо порушення його майнових прав та інтересів, як власника земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить па праві приватної власності по 1/2 частині ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідачі вказують, що Харківська міська рада констатувала, що останнє право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_8 а перший запис у Реєстрі з відкриттям розділу зроблено державним реєстратором Луценко П.Г. 20.05.2019 року та зареєстровано право власності на вказане майно за ОСОБА_2 .

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, па якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих у.овах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, відповідачі вважають, що факт переходу права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 жодним чином не може порушити права Харківської міської ради, як власника земельної ділянки. Твердження про порушення прав та інтересів Харківської міської ради щодо земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, на думку відповідачів, є безпідставними, оскільки позивач не позбавлений можливості розпорядитись цією земельною ділянкою (передати в оренду, продати, передавати у власність у зв`язку з приватизацією) згідно вимог ЗК України). Разом з тим, у випадку задоволення позову Харківської міської ради, власників будинку буде позбавлено права власності на майно, яке набуте у законному порядку. Зазначене є неприпустимим, оскільки буде наявним втручанням у право власності, що не забезпечує дотримання принципів пропорційності та балансу між приватними і суспільними інтересами, передбачених статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідачі у відзиві вказують, що з огляду на приписи ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем, відповідно до вимог процесуального законодавства, обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорювання) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі №920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Відповідачі вважають, що позивачем не наведено, які саме майнові права та законні інтереси Харківської міської ради порушено та за захистом якого саме охоронюваного законом інтересу спрямований даний позов, оскільки з позовної заяви Харківської міської ради випливає, що рада звернулась до суду не за захистом своїх прав, а за захистом майнового права та інтересу ОСОБА_8 , що не входить до повноважень Харківської міської ради.

Крім того, відповідачі у відзиві зазначають, що Харківська міська рада стверджує, те що якщо не має документального підтвердження переходу речових прав на вказане майно від першого власника ОСОБА_8 до ОСОБА_2 то вказані обставини свідчать про протиправне набуття прав на нерухоме майно. Разом з цим, позовна заява не містить доказів на підтвердження факту оскарження ОСОБА_8 переходу права власності спірного будинку до ОСОБА_2 та порушення її прав, тоді як відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відзив на позов в установлений законом строк не надали.

Позивач - Харківська міська рада подала відповідь на відзив в якому зазначила, що не погоджується з твердженням відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що до них у відповідності до положень ст. 120 ЗК України при укладені спірного договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 перейшло і право безстрокового користування земельною ділянкою під спірним будинком, оскільки у ОСОБА_8 відповідно до договору купівлі- продажу № 2-10526 від 01.10.1975 виникло право безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Першою Харківською Держнотконторою 07.09.1957 реєстр № 3- 6927.

Позивач вважає, що перехід речових прав на спірний будинок і, як наслідок, право безстрокового користування земельною ділянкою під ним, від ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 не відбулось, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 такого права в установленому чинним законодавством порядку не набули. Отже, на думку позивача, право на безстрокове користування земельною ділянкою є лише у ОСОБА_8 або її спадкоємців. Позивач зазначає, що відповідачі не спростовують факт того, що ОСОБА_6 в обхід установленого порядку заволоділа спірним будинком без жодних правових підстав. На думку позивача, міська рада, як розпорядник земельної ділянки за наявності «подвійної» державної реєстрації прав власності на один об`єкт нерухомого майна, позбавлена можливості реалізувати свої повноваження щодо передачі земельної ділянки у власність, оскільки кінцеві власники - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулись до міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки, однак таке право є і у ОСОБА_8 (спадкоємців).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заперечення на відповідь на відзив в якому зазначили, що з огляду на приписи чинного законодавства, для звернення до суду з позовом, позивач повинен обґрунтувати не лише порушення відповідачами положень чинного законодавства, а і свій матеріально- правовий інтерес. Захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Відповідачі наголошують, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про те, що Харківська міська рада є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 або претендує на право власності на вказане майно. Факт переходу права класності на житловий будинок АДРЕСА_1 , жодним чином не може порушити права Харківської міської ради, як власника земельної ділянки. Твердження позивача про порушення прав та інтересів Харківської міської ради щодо земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, на думку відповідачів є безпідставними, оскільки позивач не позбавлений можливості розпорядитись цією земельною ділянкою згідно вимог ЗК України.

Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі за текстом - позивачі за зустрічним позовом) звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до Харківської міської ради (далі за текстом - відповідач за зустрічним позовом) в якій просили:

- визнати ОСОБА_4 , добросовісним набувачем 1/2 частки у праві власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_5 добросовісним набувачем 1/2 частки у праві власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаються на те, що 16.09.2020 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно п. 1 умов якого, ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у власність в рівних частинах кожний, а саме по 1/2 частці у праві власності, житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У п. 3 договору купівлі-продажу від 16.09.2020 зазначено, що відчужуваний житловий будинок належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності наступним чином:

- 1/2 частка у праві власності на житловий будинок на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 11.06.2019 року за реєстровим №1896; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за № 31957049, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманого шляхом безпосереднього доступу до нього 16.09.2020 року;

- 1/2 частка у праві власності на житловий будинок на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 12.06.2019 року за реєстровим №1912; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав № 31971589, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього 16.09.2020 року.

Згідно п. 7 договору купівлі-продажу від 16.09.2020 «Продавець» повідомив, що зазначений житловий будинок на момент укладення договору дійсно належить йому на праві приватної власності, нікому іншому не проданий, як внесок до статутного фонду не переданий, не відчужений іншим особам, не переданий в іпотеку, під податковою заставою і під забороною (арештом) не перебуває, не має попередніх договорів або інших угод, які б заважали укладенню цього договору, судового спору, а також прав щодо нього у третіх осіб, які користуються цим житловим будинком або зареєстровані у ньому, правам та інтересам, яких суперечить цей договір (відповідно до ст. 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»), як в межах, гак і за межами України. Також продавець стверджує, що документи, надані ним для укладення цього договору є дійсними та непідробленим. Відсутність податкової застави, заборони відчуження, арешту, іпотеки відчужуваного житлового будинку перевірено за даними Єдиних та Державних реєстрів згідно витягів га інформації від 16.09.2020 року.

Позивачі за зустрічним позовом зазначають, що на момент укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_3 надала правовстановлюючий документ на спірне нерухоме майно, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мали жодних сумнівів з приводу власника будинку, також нотаріус, який посвідчував правочин переконався, що перехід права власності на будинок стався відповідно до закону та була проведена державна реєстрація права власності, що свідчить про визнання державою факту правомірного набуття позивачами за зустрічним позовом права власності.

Отже, позивачі за зустрічним позовом, з посиланням на ст.ст. 330, 388 ЦК України, п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з огляду на те, що Харківська міська рада не визнає та оспорює право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 просять визнання їх добросовісними набувачами та визнати за ними права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . , який вони правомірно придбали за відплатним договором купівлі-продажу №2099 від 16.09.2020 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.03.2021 зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Харківської міської ради про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ПН ХМНО Малахова Г.І., державний реєстратор КП «Постачальник послу» Солоницівської селищної ради Луценко П.Г. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно; розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПН ХМНО Глущенко І.Ю.; підготовче судове засідання відкладено.

Харківська міська рада - відповідач за зустрічним позовом, надала відзив на зустрічну позовну заяву в якому проти зустрічного позову заперечувала, вважала його безпідставним та необґрунтованим, просила відмовити у його задоволенні.

В обґрунтування заперечень проти зустрічного позову відповідач за зустрічним позовом посилався на те, що позивачі за зустрічним позовом не навели беззаперечних доказів про те, що вони є добросовісними набувачами спірного майна.

Відповідач за зустрічним позовом вважає, що відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача. Так, у договорі купівлі-продажу № 1912 від 12.06.2019, яке було надано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на момент укладення правочину, вказувалось про те, що ОСОБА_3 придбала житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав продавцю ОСОБА_6 , проте жодних вказівок на підставу набуття права власності за останньою не вказано, а лише зазначено що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, державна реєстрація прав не є підставою набуття прав, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права, що не є тотожним факту набуття такого права.

Відповідач за зустрічним позовом вказує, що ОСОБА_8 має правовстановлюючий документ на право володіння спірним будинком з 1975 року, цей договір купівлі-продажу є чинним та не скасованим. На підставі ст. 387 ЦК України, законний власник спірного майна ОСОБА_8 (правонаступник) має право витребувати майно від добросовісних набувачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а тому саме вона повинна бути відповідачем за зустрічним позовом.

З огляду на викладене, на думку відповідача за зустрічним позовом, вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зустрічному позові про визнання права власності не відповідають приписам законодавства, оскільки заявлені до неналежного відповідача - Міськради.

Також, відповідач за зустрічним позовом зазначає, що Харківська міська рада не є власником спірного майна, земельна ділянка під спірним майном належить до комунальної форми власності, розпорядником якої є саме Міськрада, саме ця обставина стала підставою для звернення до суду з первісним позовом. Зазначений спір виник у зв`язку із захистом Харківською міськрадою прав територіальної громади м. Харкова на земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок з «подвійною» реєстрацією речових прав першого власника ОСОБА_8 та кінцевих - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які претендують реалізувати право на приватизацію цієї земельної ділянки.

Позивачі за зустрічним позовом подали відповідь на відзив за зустрічним позовом в якому зазначили, що саме Харківська міська рада не визнає та оспорює право власності позивачів за зустрічним позовом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а тому, в розумінні ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України позивачі за зустрічним позовом мають право на захист невизнаного Харківською міською радою права власності шляхом пред`явлення до особи, яка не визнає право позову про визнання права власності. Також, позивачі за зустрічним позовом зазначили, що ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не оспорюють право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, позивачі за зустрічним позовом вважають, що зустрічний позов пред`явлено до належного відповідача (до особи, яка не визнає право власності) та вибрано передбачений Законом спосіб захисту невизнаного права, а саме визнання права власності.

Щодо твердження Харківської міської ради про відсутність вказівок в державному реєстрі на підставу набуття права власності ОСОБА_2 , позивачі за зустрічним позовом вважають доречним твердження представника Харківської міської ради про те, що факт проведення (внесення запису до державного реєстру) державної реєстрації не є підставою набуття права власності. В той же час, надані представником Харківської міської ради копія технічного паспорта та інформаційної довідки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на думку позивачів за зустрічним позовом, не можуть свідчити про протиправність дій державного реєстратора так, як достовірно не відомо, що саме на підставі тільки цих документів державний реєстратор прийняв рішення про внесення відомостей до державного реєстру, а матеріали реєстраційної справи, заведеної реєстратором, в якій зберігаються документи на підставі, яких проведена державна реєстрації та не заявлялось клопотання про їх витребування до суду не надані.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко Ірина Юріївна надала письмові пояснення по справі в яких зазначила, що 16.09.2020 року нею було посвідчено Договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (реєстраційний №2099), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як покупцями, які прийняли власність на нерухоме майно у рівних долях, тобто по 1/2 частці у праві власності на кожну особу.

Третя особа вказує, що при вчиненні вказаної нотаріальної дії керувалась Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» від 01.07.2004 року.

На момент укладення договору купівлі-продажу від 16.09.2020, нею, як приватним нотаріусом, було всебічно перевірено інформацію, зокрема, щодо наявності у продавця права власності на відчужуваний об`єкт. Також, було встановлено особи сторін правочину, перевірено їх дієздатність, що мало місце шляхом перевірки їх паспортів громадян України, а також перевірено відсутність податкової застави та відсутність заборони відчуження або арешту нерухомого майна, що підтвердилося інформацією з відповідних реєстрів та оглянуто технічну документацію на нерухоме майно, що має бути відчужено, як це передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Тобто, повно та всебічно було зібрано інформацію, яка виключила підстави для відмови сторонам у посвідченні правочину та вчиненні нотаріальних дій.

З огляду на викладене, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко Ірина Юріївна зазначила, що підтримує зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Харківської міської ради.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович письмові пояснення по справі не надали.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - Харківської міської ради - Прядко Л.В. підтримала первісний позов та просила його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та зазначила, що земельна ділянка під спірним майном належить до комунальної форми власності, розпорядником якої є саме міська рада, і саме ця обставина стала підставою для звернення до суду з первісним позовом. Представник Харківської міської ради наголосила, що спір виник у зв`язку із захистом Харківською міськрадою прав територіальної громади м. Харкова на земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок з «подвійною» реєстрацією речових прав першого власника ОСОБА_8 та кінцевих - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які претендують реалізувати право на приватизацію цієї земельної ділянки. Також, представник Харківської міської ради зазначила, що заперечує проти задоволення зустрічного позову, просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов.

Представники відповідачів за первісним позовом: представник ОСОБА_4 - адвокат Плахутіна М.В та представник ОСОБА_5 - адвокат Святець О.М., у судовому засіданні проти первісного позову заперечували, з підстав викладених у відзиві на позов, вважали, що права Харківської міської ради не порушені, а тому, у міської ради відсутні підстави для звернення до суду з таким позовом. Крім того, представники відповідачів за первісним позовом підтримали вимоги зустрічного позову, просили його задовольнити з підстав, викладених у зустрічному позові.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому процесуальним законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, жодних заяв та клопотань до суду не подали.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І., державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко П.Г., Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю. у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому процесуальним законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, жодних заяв та клопотань до суду не подали.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу від 01.10.1975 за реєстровим №2-10526 ОСОБА_8 придбала у ОСОБА_11 житловий будинок літ «А-1» житловою площею 38,3 кв.м з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що також підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №42407 (а.с. 19-222,184-207, т.1)

Право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , попередньому власнику житлового будинку ОСОБА_12 було надано згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку від 19.08.1957 року посвідчений нотаріусом першої Харківської нотаріальної контори Савіковою Н.Г. за реєстровим номером 3-6927.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №167255354 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №170113227 вбачається, що 20.05.2019 року державним реєстратором Луценко П.Г. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вперше відкрито розділ з реєстрацією об`єкту нерухомого майна та, на підставі технічного паспорта №368897 від 15.03.2019 та довідки №368897 від 15.03.2019, виданих ФОП « ОСОБА_9 , проведено державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу індексний номер рішення 46944086 від 20.05.2019) на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 31622066) (а.с. 22, 24, 28, 29-31 т.1)

Із договорів купівлі-продажу від 11.06.2019, за реєстровим №1896, та від 12.06.2019, за реєстровим №1912, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., вбачається, що ОСОБА_2 здійснила відчуження житлового будинку літ «А-1» по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) по 1/2 частині ОСОБА_3 (а.с.32-33).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№170114154,170243524, 170248611, 170253884 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., на підставі договорів купівлі-продажу №1896 від 11.06.2019 та № 1912 від 12.06.2019 проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , а саме:

- державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 47308011 від 11.06.2019 ) на 1/2 частки житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі №1,2,3 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 31957049);

- державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 47323967 від 12.06.2019 ) на 1/2 житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 31971589) (а.с. 37-40, т.1).

16.09.2020 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (покупці) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно п. 1 умов якого, ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у власність в рівних частинах кожний, а саме по 1/2 частці у праві власності, житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю. (а.с. 114-17, т.1)

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№224280753, 224281054 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю. проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме:

- державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 54091367 від 16.09.2020 ) на 1/2 житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 38209079);

- державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 54091367 від 16.09.2020) на 1/2 житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 38208980) (а.с. 119-120, т.1).

Згідно Витягу № НВ-020 від 15.09.2020 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0033, земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0440 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі - відсутня (а.с. 126).

16.11.2020 до Харківської міської ради звернувся ОСОБА_7 - представник за довіреністю від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 із заявою щодо проведення обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Згідно акту обстеження земельної ділянки №2002/20 від 28.12.2020 року, при вивченні інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківською міською радою було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.1975 №2-10526 житловий будинок літ. «А-1» АДРЕСА_1 належав ОСОБА_8 , будь-яка інформація щодо договорів купівлі-продажу або інших угод, які б підтверджували правонаступництво на вищевказане нерухоме майно між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 в секторі відсутня, а тому, Харківська міська рада ініціюватиме подання позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради про скасування державної реєстрації прав та визнання правочинів недійсними.

На підставі встановлених під час обстеження земельної ділянки та зазначених в акті №2002/20 від 28.12.2020 обставин, Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», «Г», льох літ. «В», вбиральна літ. «Д», огорожі № 1,2,3 по АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діяла станом на дату проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вищезазначеній редакції перебачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 № 340-ІХ внесено низку змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначений Закон № 340-ІХ набрав чинності 16.01.2020.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону № 340-ІХ, передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Разом з цим, зазначеною ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацій речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено процедуру, за якою державний реєстратор на підставі судового рішення проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав.

Таким чином, у разі прийняття судом рішення про скасування державно реєстрації прав, до реєстру вноситься інформація про припинення таких прав, а не про скасування відповідного запису.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19 та від 23.06.2020 у справ № 922/2589/19.

Суд вказує, що державна реєстрація прав не є підставою набуття прав, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права, що унеможливлює ототожнення факту набуття права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права, необхідним є перш за все встановлення підстав набуття прав, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення прав, такої підстави закон не передбачає.

Відповідна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 06.11.2019 у справі № 910/14328/17, від 29.08.2019 у справі 910/10984/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 203, частиною 1 ст.215 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину .

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст. 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3я ст.215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Стаття 5 ЦПК України визначає способи захисту, які застосовуються судом, а саме:

1. здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором;

2. у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16).

Захист порушеного права має відбуватися в ефективний спосіб. При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути позивач, звертаючись до суду.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є позивач, останній зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі №904/440/20, а також у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі №920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19.

Судом встановлено та не заперечується позивачем за первісним позовом, що Харківська міська рада не є власником житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом оспорюваних Харківською міською радою договорів купівлі-продажу.

Також, судом встановлено, що Харківською міською радою не заявлено будь яких вимог щодо її прав на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку, на якій розташований даний будинок.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, позивачем за первісним позовом не доведено, яким чином залежить можливість реалізації прав Харківської міської ради внаслідок визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку, стороною яких міська рада не являється.

Частиною 1 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Тобто, обраний позивачем за первісним позовом спосіб захисту шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними та скасування державної реєстрації прав, не є ефективним засобом захисту, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів щодо відчуження нерухомого майна недійсними, в силу ст. 120 ЗК України, не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод для міської ради у користуванні нею, оскільки Харківська міська рада не є власником нерухомого майна, відчуженого за оспорюваними договорами купівлі-продажу.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 по справі № 462/5804/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову Харківської міської ради.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання їх добросовісними набувачами по 1/2 частки у праві власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на зазначену частку нерухомого майна суд зазначає наступне.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

За змістом ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач уважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Поняття добросовісного набувача пов`язується у ЦК України (статті 330, 388) з можливістю захисту від власника у разі набуття (придбання) майна. Добросовісним вважається той набувач, який не знав і не мав знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати.

Статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту як визнання добросовісним набувачем, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

З урахуванням викладеного, заявляючи зустрічні позовні вимоги про визнання добросовісними набувачами, позивачі за зустрічним позовом обрали неправильний спосіб захисту цивільного права.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 по справі № 643/10986/17.

Як було встановлено судом, та не заперечується сторонами, позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю., набули право власності в рівних частинах кожний, а саме по 1/2 частці у праві власності, житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з надвірними спорудами, Зазначене право власності зареєстроване за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

За змістом ст.2 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачі за зустрічним позовом не довели, що відповідач за зустрічним позовом - Харківська міська рада чинять перешкоди у користуванні належним їм житловим приміщенням, а саме - житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що сам по собі факт звернення Харківською міською радою до суду з приводу оспорення договору купівлі-продажу від 16.09.2020 та скасування державної реєстрації прав на зазначений житловий будинок не є перешкодою у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном, так як право на судовий захист гарантується Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України, якою визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12,13, 43, 49, 76-78, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову Харківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко Ірина Юріївна, про скасування державної реєстрації права власності.

Відмовити у задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Харківської міської ради про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: Харківська міська рада, 3, адреса: 61003,м.Харків, майдан Конституції,7.

Відповідачі за первісним позовом, позивачі за зустрічним позовом:

ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідачі за первісним позовом:

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 .

Треті особи за первісним позовом:

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, адреса: АДРЕСА_7.

Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович, адреса: 62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Сумський Шлях,11.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко Ірина Юріївна, адреса: АДРЕСА_8.

Повне судове рішення складено 04.10.2021.

Суддя - С.М. Лисиченко