Номер провадження: 22-ц/813/4125/21
Номер справи місцевого суду: 509/5513/19
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», правонаступник - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «Українська страхова група»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 січня 2020 року у складі судді Гандзія Д.М.,

встановив:

У жовтні 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника та заподіяною моральною шкодою у розмірі 29 232 грн.; витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що в результаті ДТП, яка відбулася 28.12.2013 під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода - батька позивача, ОСОБА_3 , останній отримав тілесні ушкодження від яких помер при його транспортуванні до лікарні. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 була спричинена матеріальна та моральна шкода, яка полягає у втраті годувальника, яким був для неї батько, у зв`язку зі смертю якого, позивач стала сиротою, перенесла сильні душевні страждання та переживання через те, що вона залишилася одна без батьків, змінився звичний уклад її життя, який неможливо повернути до того стану, який існував до смерті батька.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 січня 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника та заподіяною моральною шкодою у розмірі 29 232 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «СК «УСГ» подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «СК «УСГ» відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ПАТ «СК «УСГ» є правонаступником ТДВ СТДВ «Глобус» згідно договору про приєднання та акту приймання-передачі майна, всіх прав та обов`язків від 19 грудня 2019 року. Посилається на те, що суд першої інстанції проігнорував норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за якими підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, при цьому у зазначеному пункті строк є присічним і поновленню не підлягає, тому суд першої інстанції не є компетентним органом, який може поновити вказаний строк. На підставі чого вважає, що вимоги позивача не можуть бути задоволенні у зв`язку із пропуском трирічного строку. Апелянт також вказав на те, що судом допущено помилку при стягненні всієї страхової суми, оскільки виплати здійснюються помісячно, згідно зі ст.1202 ЦК України. Також звертає увагу на незаконне та необґрунтоване стягнення 10 000 грн. на правничу допомогу, оскільки вона є значно завищеною та саме через невиконання вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» призвело до понесених витрат на неї. Скаржник також зазначив, що суд незаконно та безпідставно посилався на те, що відмова у відшкодуванні ОСОБА_4 шкоди, пов`язаної з втратою годувальника та моральної шкоди є неправомірною так як право на відшкодування має виключно ОСОБА_1 , якій на момент подання заяви виповнилось 16 років.

12.05.2020 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18.05.2020 від апелянта надійшли заперечення на відзив.

21.09.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання 21.09.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі, однак враховуючи те, що справа перебуває в провадженні суду протягом тривалого часу, заява про відкладення розгляду є четвертою, клопотання задоволенню не підлягає з метою дотримання розумного строку розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13.10.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення виходив з наявності підстав для стягнення страхового з відповідача на користь позивача відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника та заподіяною моральною шкодою.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 28.12.2013 на автодорозі сполученням «м. Іллічівськ - с. Молодіжне», за участю автобуса "VAN HOOL", д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 відбулася ДТП у зв`язку з чим останній отримав тілесні ушкодження від яких помер при його транспортуванні до лікарні.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована ТДВ СТДВ «Глобус» за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу серії АС/5968392, що діяв станом на дату спричинення ДТП і вказані відносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 29.12.2013 зареєстровано кримінальне провадження N0004014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30.12.2013.

У ОСОБА_3 є дочка ОСОБА_1 , мати якої ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Розпорядженням Овідіпольської РДА №42/А-2014 від 24.01.2014 малолітній ОСОБА_1 надано статус дитини-сироти.

18.02.2014 розпорядженням Овідіпольської РДА №139/А-2014 «Про призначення ОСОБА_4 опікуном над малолітньою ОСОБА_1 » ОСОБА_4 призначено опікуном малолітньої ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки від 22.06.2017 ОСОБА_4 є рідною сестрою померлого ОСОБА_3 та тіткою ОСОБА_1 .

Враховуючи, що ОСОБА_1 не є повнолітньою, 21.12.2016 ОСОБА_4 уповноважила довіреністю ОСОБА_5 на представлення її інтересів по факту ДТП, що мала місце 28.12.2013, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 .

26.12.2016 ОСОБА_5 звернувся до ТДВ «СТДВ «Глобус» з заявою на виплату страхового відшкодування з додатками.

23.06.2017 ТДВ «СТДВ «Глобус» надало відповідь про те, що 26.12.2016 товариство отримало заяву про виплату страхового відшкодування на користь неповнолітньої ОСОБА_1 . Проте, у відшкодуванні шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, громадянці ОСОБА_4 відмовлено з підстав того, що вона не є власником такого відшкодування.

10.01.2018 уповноважений довіреністю на представництво інтересів ОСОБА_1 повторно звернувся до страхового товариства з заявою про виплату страхового відшкодування

28.01.2018 ТДВ «СТДВ «Глобус» надало відповідь про те, що заява подана з пропуском трирічного строку звернення з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як зазначено вище, ДТП відбулася 28.12.2013, отже, останнім днем звернення до страхового товариства з заявою про виплату страхового відшкодування є 28.12.2016.

21.12.2016 ОСОБА_4 , яка є піклувальником неповнолітньої ОСОБА_1 , звернулася до страхового товариства з вимогою про стягнення страхового відшкодування через свого представника з заявою про виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача до спливу трирічного строку, підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування відсутні.

З додатків до вказаної заяви вбачається, що представником ОСОБА_4 до заяви також додано копії розпорядження про надання малолітній ОСОБА_1 статус дитини-сироти, а також розпорядження про призначення її опікуном заявника ОСОБА_4 .

Та обставина, що на час звернення з заявою ОСОБА_1 досягла 16 років, а тому на думку відповідача, повинна була самостійно звернутися до страховика чи то уповноважити на здійснення таких дій відповідного представника є помилковим з огляду на те, що остання на той час повноліття не досягла, її цивільна дієздатність була неповною, а тому право піклувальника на звернення з заявою не виключається, тому вона могла звернутися як особисто, так і через свого уповноваженого представника про виплату відшкодування на її користь.

Відповідач посилається на п.1 ч.1 ст. 32 ЦК України, яким визначено, що фізична особа у віці від 14 до вісімнадцяти має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами. Проте зміст заяви представника не свідчить про обмеження прав розпорядження коштами дитиною.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ТДВ «СТДВ «Глобус» надало відповідь про відмову ОСОБА_4 у виплаті відшкодування ОСОБА_1 після спливу майже півроку після її звернення, що унеможливлювало за таких обставин у межах трирічного строку усунути недоліки, вказані страховиком та повторно звернутися до страховика.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції щодо факту невчасного звернення до страховика про виплату страхового відшкодування, що не є підставою для відмови у його виплаті, слід виключити.

Щодо розміру страхового відшкодування апеляційний суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із пунктом 22.1. статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Відповідно до пункту 23.1. статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2. статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Частиною першою пунктом першим статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до вимог п. 27.2 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З огляду на зазначене, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі на день настання страхового випадку.

У свою чергу, за вимогами п. 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" загальний розмір страхового відшкодування за моральну шкоду щодо одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі на день настання страхового випадку.

Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України 2013 року" розмір мінімальної заробітної плати в грудні 2013 року становив 1218 грн.

Станом на день смерті ОСОБА_3 право на утримання мали його мати ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_1 .

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника до виплати належить позивачу у розмірі 21924 грн. (1218 грн.*36 міс./2). Загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з заподіянням моральної шкоди становить 7308 грн. (1218 грн.*12 міс./2).

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

У цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Вказаний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі N440/510/19.

За таких обставин помилковими є доводи апелянта про те, що одноразова виплата страхового відшкодування є правом страховика, а не обов`язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, оскільки, положення ЦК України по відношенню до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами, не передбачена.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження права надання позивачу правової допомоги адвокатом у суді першої інстанції при розгляді справи надано договір про надання професійної (правової) допомоги від 05.09.2019 №0003-ц, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мелех Д.О.

Крім того, додатком до договору про надання правової допомоги №003-ц від 05.09.2019 узгоджено, що плата адвоката за надані послуги становить 1000 грн за одну годину роботи. Відповідно до детального розрахунку робіт (надання послуг) від 26.09.2019 робота адвоката виконана в наступному обсязі: правовий аналіз наявних доказів (2 години); оцінювання законодавчої бази, що регулює відносини між сторонами у справі (4 години); написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної зави (4 години).

Відповідно до акту виконаних робіт від 03.10.2019, послуги надані заявнику виконані на суму 10000 грн в повному обсязі.

Таким чином, за вказаним розрахунком та актом виконаних робіт загальний час, витрачений адвокатом становить 10 годин та загальна вартість наданих послуг становить 10000 грн.

Водночас проаналізувавши наведені докази, апеляційний суд вважає, що відображена в них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт так як справа не є складною та витрачений на підготовку даного позову час (10 годин) є завищеним.

Положення частини 9 статті 141 ЦПК, якими керується суд при вирішенні питання про відшкодування судових витрат у цій справі, допускають часткове відшкодування таких витрат.

Відповідач в апеляційній скарзі заперечував проти розміру гонорару адвоката в сумі 10 000 грн.

Отже, враховуючи конкретні обставини цієї справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу на 50% від попередньо заявленої суми.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції у розмірі 5000 грн.

Відповідно до п.2 ч.1ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

З урахуванням вищевикладеного, оскаржуване судове рішення підлягає зміні шляхом його доповнення та зміні в частині стягнення витрат на правничу допомогу шляхом зменшення розміру до 5000 грн., в решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 січня 2020 року змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В частині позову ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу рішення змінити шляхом зменшення їх розміру, стягнувши з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 5000 грн витрат на правничу допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 13.10.2021.

Головуючий:

Судді: