Єдиний унікальний номер 234/5909/19
Номер провадження 22-ц/804/1951/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В., Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 234/5909/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 травня 2021 року (суддя Лутай А.М., повний текст рішення складений 24 травня 2021 року),

в с т а н о в и в :

23 липня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 28 липня 2016 року, згідно з якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку та зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, передбаченого п.1.1.1.63. договору. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а останній зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідно до п.2.1.1.3.3 договору ОСОБА_1 доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17 березня 2019 року має заборгованість в сумі 106977,12 грн., яка складається з: 48726,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23519,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 28597,76 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 562,55 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5070,34 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості за кредитним договором та понесені витрати по сплаті судового збору.

04 грудня 2020 року позивачем до суду надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 28 липня 2016 року в сумі 97491,91 грн., яка складається з: 72246,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 72246,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 25245,44 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статтею 625 ЦК України, а також понесені позивачем судові витрати (а.с.214 т.1).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 травня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 липня 2016 року у сумі 48191,38 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 949,55 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що жодного належного доказу позивачем не обґрунтування позову не надано. Висновок суду про отримання відповідачем грошових коштів не відповідає встановленим обставинам справи. Відповідно до наданого розрахунку на ім`я ОСОБА_1 було відкрито декілька карткових рахунків. За першою карткою, виданою відповідно до анкети-заяви в 2016 році заборгованості не має, вказана картка закрита. Інші картки, за якими позивач зазначає заборгованість, були відкриті банком безпідставно, жодного документу, який би підтверджував факт отримання відповідачем будь-якої картки позивачем суду не надано. Рішенням суду з відповідача стягнуто заборгованість в сумі 48191,38 грн., при цьому в позовній заяві та в розрахунку зазначені різні суми 48726,71 грн. та 48185,47 грн., в той час як ліміт складав 37000 грн., але судом встановлена заборгованість в сумі 72246,47 грн., отже сума заборгованості не відповідає жодним банківським даним. Надана представником позивача копія анкети-заяви не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні та Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затверджених постановами НБУ, а отже взагалі не може бути підставою для надання банківських послуг відповідачу та належним і допустимим доказом у справі. Анкету-заяву, в якій відсутні відомості про надання кредиту, відсутня сума кредитного ліміту, не можна вважати договором, оскільки в ній не зазначені істотні умови, вона не відповідає нормативним документам НБУ.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник Хижняк М.В., який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

В апеляційній скарзі відповідач оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення частини заборгованості за тілом кредиту.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за частиною тіла кредиту та відсотків відповідачем не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується Статутом АТ КБ «Приватбанк» від 11 червня 2018 року, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 28 липня 2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що відповідає строку дії картки (а.с.11 т.1).

У заяві, яка містить особистий підпис позичальника, зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг; а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу видавались наступні картки: 13 лютого 2017 року з терміном дії до 05/18, 25 квітня 2016 року з терміном дії до 04/20, 03 травня 2018 року з терміном дії до 01/22 (а.с.231 т.1).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , останньому 11 травня 2017 було збільшено кредитний ліміт до 5000 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався до 15000 грн., 30000 грн., 33000 грн., 35000 грн., останній раз 02 лютого 2018 року до 37000 грн., 18 липня 2018 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. (а.с.168, 232 т.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому позивачем, відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував у зв`язку з чим станом на 06 листопада 2020 року мається заборгованість в сумі 97491,91 грн., яка складається з: 72246,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 72246,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 25245,44 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із статтею 625 (а.с.215-223 т.1).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи, що нарахування та стягнення процентів, на погашення яких банком утримувалися кошти, проводилося безпідставно, оскільки відсутній письмовий договір про розмір процентів, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути непогашену заборгованість за кредитом в розмірі 48191,38 грн. = 72246,47 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту) 24055,09 грн. (відсотки погашені за рахунок кредиту).

Апеляційний суд частково не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT»; «Універсальна GOLD», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті.

З анкети-заяви відповідача вбачається, що йому було видано картку, даних про розмір встановленого кредитного ліміту анкета не містить, що також не зазначено і в позовній заяві.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак з огляду на зміст статей 633, 643 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду 03 липня 2019 року судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, встановивши у даній справі, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, а інших умов договору сторони не підписували, суд правильно зазначив, що Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, лише у разі, якщо саме ці Умови і правила були чинними під час укладення договору. Проте належними доказами не підтверджується, що саме додані банком до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг були чинними на час укладення договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також. Якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню та штрафи. При обчисленні розміру процентної ставки позивач також посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані. Та зазначав, що процентна ставка відповідно до тарифів змінювалась. Але з обставин справи вбачається, що позивачем не доведено, що сторонами було узгоджено такі умови сплати процентів, пені та штрафів за користування кредитними коштами.

Так, у анкеті-заяві позичальника від 28 липня 2016 року процентна ставка не зазначена, також не зазначено номер та тип картки «Універсальна», який було оформлено відповідачеві, не зазначено умови надання кредиту, у тому числі розмір процентів та порядок їх нарахування, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також розміру та порядку нарахування комісії. Наданий банком Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить лише перелік «Універсальних карт», їх характеристику та значення, та не вказує на вид кредитної картки, отриманої відповідачем.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевказану позицію Великої Палати Верховного Суду колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт 11 травня 2017 року до 5000 грн., в подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався до 15000 грн., 30000 грн., 33000 грн., 35000 грн., останній раз 02 лютого 2018 року до 37000 грн., 18 липня 2018 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. (а.с.168, 232 т.1).

При зверненні до суду з позовом позивачем було надано до позовної заяви розрахунок, згідно якого зазначено, що відповідач станом на 17 березня 2019 року має заборгованість в сумі 106977,12 грн., яка складається з: 48726,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23519,76 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 28597,76 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 562,55 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 5070,34 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-10 т.1).

04 грудня 2020 року позивачем до суду надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 28 липня 2016 року в сумі 97491,91 грн., яка складається з: 72246,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 72246,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 25245,44 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статтею 625 ЦК України, а також понесені позивачем судові витрати (а.с.214 т.1).

До вказаної заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем додано розрахунок заборгованості, згідно якого у відповідача станом на 06 листопада 2020 року мається заборгованість в сумі 97491,91 грн., яка складається з: 72246,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 72246,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 25245,44 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із статтею 625 (а.с.215-223 т.1)

З наданої позивачем банківської виписки, яка має статус первинного документу, та яка підтверджена Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, вбачається, що за період з 01 квітня 2017 року по 17 березня 2019 року (період, який зазначений позивачем при розрахунку заборгованості) АТ КБ «Приватбанк» при кредитному ліміті в 37000 грн. розрухував заборгованість за тілом кредиту в сумі 72246,47 грн., при цьому в указану суму тіла кредиту позивач зарахував:

проценти: 01.04.2017 0,18 грн., 01.05.2017 0,27 грн., 01.07.2017 0,87 грн., 01.06.2017 0,87 грн., 01.01.2018 1837,43 грн., 01.03.2018 1219,94 грн., 01.02.2018 1267,91 грн., 01.03.2018 1219,94 грн., 01.04.2018 1473,19 грн., 01.05.2018 1558,80 грн., 01.06.2018 1734,83 грн., 01.07.2018 2253,91 грн., 01.08.2018 3928,48 грн., 01.09.2018 4280,15 грн., 01.10.2018 4500,45 грн., всього: 24057,28 грн.

пеню: 01.06.2018 50 грн., 01.07.2018 50 грн. 01.08.2018 100 грн., 01.09.2018 100 грн., 01.10.2018 100 грн., 01.11.2018 100 грн., 01.11.2018 5017,78 грн., 01.12.2018 100 грн., 01.12.2018 5253,36 грн., 01.01.2019 100 грн., 01.01.2019 5856,14 грн., 01.02.2019 100 грн., 01.02.2019 6331,48 грн., 01.03.2019 6139 грн., 01.03.2019 100 грн., всього: 36839,36 грн. (а.с.235-249 т.1).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що позивачем в порушення вимог статей 1054, 1048, 1049 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» зарахував в заборгованість за тілом кредиту (72246,47 грн.) проценти в сумі 24057,28 грн. та пеню в сумі 36839,36 грн., які не підлягали нарахуванню, оскільки не передбачені в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 28 липня 2016 року.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував вищезазначеного та дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 48191,38 грн.

З урахуванням безпідставно зарахованих в суму тіла кредиту процентів та пені, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11349,83 грн. з розрахунку: 72246,47 грн. проценти в сумі 24057,28 грн. пеня в сумі 36839,36 грн.

Апеляційний суд не приймає до уваги наданий у судовому засіданні відповідачем розрахунок, згідно якого відповідач наполягає на відсутності заборгованості, оскільки даний розрахунок суперечить відомостям, зазначеним у банківській виписці, крім того, відповідачем не надано доказів (квитанцій, тощо) до вказаного розрахунку на підтвердження погашення заборгованості в повному обсязі. (а.с.235-249 т.1).

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції частково задовольнив позов через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за частиною тіла кредиту та відсотків відповідачем не оскаржувалось.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», з ОСОБА_3 слід стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 203,82 грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги відповідача з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 1434 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18 травня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 28 липня 2016 року у сумі 48191,38 грн. скасувати та в частині стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі 949,55 грн. змінити.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 28 липня 2016 року станом на 17 березня 2019 року у сумі 11349 (одинадцять тисяч триста сорок дев`ять) грн. 83 коп. та понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 203 (двісті три) грн. 82 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1434 (тисячу чотириста тридцять чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Судді І.В. Кішкіна

Л.П. Никифоряк

О.В. Халаджи