Провадження № 4-с/522/28/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Домусчі Л.В.,

При секретарі судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця, зацікавлена особа: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно якої просила:

-Визнати дії заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Чубарєва Олександра неправомірними та скасувати постанову №11,04-01/218 від 11.06.2020 року про передачу матеріалів виконавчого провадження №55062359 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максимчук М.Ю. від 17.06.2020 року про передачу матеріалів ВП №55062359 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

-скасувати постанову начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєва Ю.В. від 30.06.2020 року про прийняття до виконання виконавчого провадження №55062359;

-скасувати вимогу від 26.10.2020 року за №11190 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Марини Анатоліївни до Миколаївської міської ради про повідомлення підстав (надання копій документів) надання нежитловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , нової адреси: м. Миколаїв, вул. Радянська, буд. 6-а.

Подану заяву обґрунтувала тим, що 25 листопада 2020 року вона ознайомилась із матеріалами виконавчого провадження № 55062359 від 06.11.2017 року, яке було відкрито державним виконавцем відділу Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Перник Вікторією Володимирівною 06.11.2017 року згідно заяви представника ПАТ «Банк «Фінанс та Кредит» Магаляс К.Д. від 03.11.2017 року та на підставі виконавчого листа, виданого 03.02.2017 року Приморським районним судом м. Одеси. Вказаний виконавчий лист був виданий 03.02.2017 року на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015 року, ухваленого по справі № 522/15646/13-ц, згідно якого вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором у сумі 2 300 268, 77 грн..

У цей день, 25.11.2020 року, заявниці стало відомо про існування наступних постанов №11,04-01/218 від 11.06.2020 року про передачу матеріалів виконавчого провадження №55062359 із Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максимчук М.Ю. від 17.06.2020 року про передачу матеріалів ВП №55062359 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєва Ю.В. від 30.06.2020 року про прийняття до виконання виконавчого провадження №55062359; а також вимоги від 26.10.2020 року за №11190 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Марини Анатоліївни до Миколаївської міської ради про повідомлення підстав (надання копій документів) надання нежитловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , нової адреси: АДРЕСА_2 .

Між тим, указані постанови їй не направлялись, жодних зворотних поштових повідомлень про направлення та вручення їй, ОСОБА_1 , у матеріалах виконавчого провадження нею не встановлено. При цьому на думку заявника, не було ніяких законних підстав для передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу ДВС до іншого. У матеріалах виконавчого провадження відсутнє подання в.о. начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гордашко О.В. від 04.06.2020 року за №61931, на яке начальником відділу Чубарєвим О. здійснено посилання в постанові від 11.06.2020 року; також не відповідають дійсності твердження щодо резонансного характеру даного виконавчого провадження, а тому дії щодо передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу до іншого органу ДВС заявник вважає неправомірними та постанову від 11.06.2020 року невмотивованою. Окрім того, усі інші постанови, як похідні, є неправомірними.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в судовому засіданні 17.12.2020 року, відкладено розгляд на 22.01.2021 року.

У судовому засіданні 22.01.2021 року представник заявника адвокат Труба К.Б. заявила суду клопотання про витребування з відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завіреної копії матеріалів виконавчого провадження №55062359, в рамках якого виносились оскаржувані ОСОБА_1 постанови.

Скаржник ОСОБА_1 підтримала вказане клопотання. При цьому подану нею скаргу підтримала та просила задовольнити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, поважність причин неявки суду не повідомили.

Із метою вирішення питання про витребування доказів, розгляд справи було відкладено на 05.03.2021 року.

Ухвалою суду від 27.01.2021 року було вирішено клопотання про витребування матеріалів виконавчого провадження. Матеріали виконавчого провадження надійшли до суду 09.02.2021 року.

Розгляд справи 05.03.2021 року був відкладений на 20.04.2021 року за клопотання сторони заявника з наданням часу на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Розгляд справи 25.05.2021р., 08.07.2021р., 30.08.2021р., 23.09.2021 року відкладався.

У судове засідання 11.10.2021 року з`явились заявниця та її представник ОСОБА_3 , які подану скаргу підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Посилались на те, що у матеріалах виконавчого провадження відсутнє подання ОСОБА_4 , на підставі якого 11.06.2020 року було прийнято постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до іншого ДВС, окрім того виконавче провадження не має резонансного характеру, як про те зазначено в постанові від 11.06.2020 року. Окрім того, така підстава відсутня в ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», а отже вважають, що були відсутні підстави для передачі виконавчого провадження з одного ДВС до іншого. Усі інші вимоги є похідними від первісної. Зазначили, що про оскаржувану постанову їм стало відомо лише 25.11.2020 року. Та з приводу безпідставності постанов звертались до Міністерства юстиції, проте всі скарги передавались на розгляд нижчестоящим установам.

У матеріалах справи наявна заяви зацікавлених осіб, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не є перешкодою для її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності представників зацікавлених осіб, за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст.447-453).

Згідно зі ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Із наданих суду копії матеріалів виконавчого провадження АСВП 55062359 вбачається, що 03.11.2017 року представник ПАТ «Банк «Фінанс та Кредит» Магаляс К.Д. звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області з заявою про примусове виконання рішення, а саме виконавчого листа, виданого 03.02.2017 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №522/15646/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором у сумі 2 300 268, 77 грн.. У заяві також відзначено про те, що в іпотеці банку перебуває нерухоме майно: нежитлові приміщення кафе, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , заг.пл. 510,60 кв.м..

Строк пред`явлення виконавчого листа визначено до 17.03.2018 року.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Перник Вікторією Володимирівною 06.11.2017 року відносно ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження № 55062359. Того ж дня, 06.11.2017 року, винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно виконавчого листа адреса боржника вказана: АДРЕСА_3 , та саме за вказаною адресою боржнику була направлена постанови від 06.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна. Проте постанови повернулись до відповідного відділу ДВС з відмітками на конверті «про закінчення строку зберігання».

26 січня 2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Перник Вікторією Володимирівною у рамках виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника.

23 лютого 2018 року до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області надійшла заява представника ПАТ «Банк «Фінанс та Кредит», згідно якої просили здійснити дії щодо проведення опису та арешту іпотечного майна з метою подальшої реалізації у рахунок погашення боргу.

Постановою заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Чубарєва Олександра № 11,04-01/218 від 11.06.2020 року вирішено передати матеріали виконавчого провадження №55062359 із Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно постанови, остання прийнята з урахуванням подання в.о. начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гордашко О.В., згідно якого виконавче провадження має резонансний характер. З метою забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій визначено необхідним передати матеріали виконавчого провадження про стягнення коштів із ОСОБА_1 до іншого органу ДВС Миколаївської області.

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максимчук М.Ю. на виконання доручення про передачу матеріалів виконавчого провадження згідно постанови №11,04-01/218 від 11.06.2020 року, на підставі ч.4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», було вирішено передати виконавчий документ №522/15646/13-ц від 03.02.2017 року до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у строк до 17.06.2020 року.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєвим Ю.В. 30.06.2020 року вказані матеріали виконавчого провадження №55062359 було прийнятті до примусового виконання.

Також, згідно матеріалів виконавчого провадження, 26.10.2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк М.А. на адресу Миколаївської сільської ради було направлено вимогу №11190 (а.с.248), згідно якої просив повідомити підстави (надати копії документів) надання нежитловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , нової адреси: АДРЕСА_2 .

Згідно пояснень начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєва Ю.В. від 11.12.2020 року (а.с.308-314, т.2), всі матеріали виконавчого провадження, у тому числі про передачу виконавчого провадження та про прийняття виконавчого провадження направлялись ОСОБА_1 за адресою, визначеною у виконавчому документі АДРЕСА_3 .

Суд вбачає, що підставою звернення до суду з даною скаргою перше за все стала незгода ОСОБА_1 з діями заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Чубарєва Олександра щодо прийняття постанови про передачу виконавчого провадження з одного відділу ДВС до іншого, оскільки останні є невмотивованими та виконавче провадження не має резонансного характеру; факт неотримання заявником відповідних постанов.

Вирішуючи справу суд виходить із наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини наголошує, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя і вагомим складником доступу до суду. З позиції Суду правосуддя було б примарним, якби національна правова система держави дозволяла остаточне, обов`язкове судове рішення залишати невиконаним на збиток одній зі сторін. Крім того, у рішенні по справі «Бурдов проти Росії» Суд вказав, що виконання рішення чи постанови будь-якого суду слід вважати невід`ємною частиною «справедливого судового розгляду» в значенні статті 6 Конвенції. Окрім того, підкреслено, що для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. Не вживаючи заходів до виконання судових рішень, які набрали законної сили, упродовж тривалого часу - є позбавленням положення п. 1 ст. 6 Конвенції будь-якого сенсу, а значить є його порушенням.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

2. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

3. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 351 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, котра викладена у Постанові від 03 червня 2020 року у справі №464/5990/16-а, основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав. Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно- правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Правова процедура є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку. форми та строків такої діяльності.

Під час виконавчого провадження кожна дія або рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Під час виконавчого провадження кожна дія або рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумний строк в контексті виконавчого процесу - це строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) здійснення виконавчого провадження.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції на час прийняття оскаржуваних постанов) було передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

У разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого.

У разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

У відповідності до п.6-10 розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв.наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5, виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі:

якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби;

відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби;

утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби;

якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби;

ліквідації або реорганізації органу державної виконавчої служби;

наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися:

у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження;

до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби;

до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень, відділів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника управління забезпечення примусового виконання рішень щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділах державної виконавчої служби.

8. У випадках, передбачених абзацами третім та четвертим пункту 7 цього розділу, особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів. Постанова надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів державної виконавчої служби.

9. Про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження.

Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

10. У випадках, передбачених пунктами 4, 6 цього розділу, матеріали виконавчого провадження передаються сформованими у хронологічному порядку за датами надходження документів, прошитими та пронумерованими, з описом документів.

Таким чином, Закон № 1404-VIII наділяє орган державної виконавчої служби дискреційними повноваженнями щодо передачі виконавчих проваджень, перелік обставин яких не є вичерпним, зокрема, для передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого мають існувати наступні умови: обставини, які ускладнюють виконання рішення; виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; за наявності зведеного виконавчого провадження; за наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

За наведених обставин , суд вважає, що оскаржувані дії заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Чубарєва Олександра щодо винесення постанови №11,04-01/218 від 11.06.2020 року про передачу матеріалів виконавчого провадження №55062359 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є дискреційними та правомірними, вчинені у межах наданих йому повноважень.

Окрім того, заявником не висловлено обґрунтувань з приводу того, яким чином порушуються її права та законні інтереси унаслідок передачі матеріалів виконавчого провадження з одного відділу ДВС до іншого у межах одного міста.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону № 1404-VIII, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд вбачає, що вказані постанови від 11.06.2020 року та від 17.06.2020 року були направлені боржнику - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 ., про що свідчать відповідні супровідні листи, наявні у матеріалах виконавчого провадження, та копії яких долучені заявником до скарги, що відповідає положенням ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а отже вимог Закону в цій частині державним виконавцем дотримані.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України- якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, за викладеного, суд приходить до висновку, що вимог ОСОБА_1 в частині визнання дій заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Чубарєва Олександра неправомірними та скасування постанову №11,04-01/218 від 11.06.2020 року про передачу матеріалів виконавчого провадження №55062359 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не знайшли свого належного обґрунтування за розглядом справи та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що інші вимоги ОСОБА_1 є похідними від вищевказаної, а отже дані вимоги також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 1, 2, 18, 25, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.2, 4, 10-12, 43, 48, 76, 81, 89, 247, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державних виконавців відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.10.2021 року.

Суддя Л.В. Домусчі