ПОСТАНОВА

Іменем України

21 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/2459/20

провадження № 22-ц/4809/1146/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А. М., Карпенко О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року (суддя Варакіна Н.Б.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов та інших доводів сторін

Акціонерне товариство «Універсал Банк»(далі АТ «Універсал Банк», Банк) звернулось до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 17 січня 2018 року у розмірі 133 149,07 грн. станом на 10 лютого 2020 року у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 109 322,45 грн, заборгованість за пенею та комісією 23 826,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі Договір). Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 65 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач допустив істотне порушення зобов`язань за Договором, внаслідок чого вся заборгованість за кредитом стала простроченою та станом на 10 лютого 2020 року складає 285 463,12 грн (по тексту обґрунтування позову), у тому числі: 109 322,45 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 176140,67 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Позивач звертає увагу на право Банку на свій розсуд вимагати від боржника сплати будь-якої частини заборгованості за кредитом, а тому просить стягнути з відповідача заборгованість у пред`явленому до стягнення розмірі, тобто в розмірі визначеному в прохальній частині.

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначає, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову. Зауважує, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості від 17 січня 2018 року відповідачем у рахунок погашення кредитної заборгованості було сплачено 05 лютого 2018 року 6 882,00 грн, 27 лютого 2018 року 10 000,00 грн, 26 березня 2018 року 253,00 грн, 31 березня 2018 року 2 000,00 грн, 15 вересня 2018 року 100,00 грн, 06 березня 2019 року 1 000,00 грн, 23 липня 2019 року 2 503,00 грн, 27 жовтня 2019 року 1 990,00 грн, всього в розмірі 22 717,00 грн.

Також вказує,що позивачем не надано підтверджень, що саме з наявними у справі витягом з Тарифів та витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився, підписуючи анкету заяву, а також того, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» з часу виникнення спірних правовідносин (з 17.01.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В частині стягнення пені та комісії в сумі 23 826,62 грн не визнає повністю, оскільки згідно Витягом з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, який міститься в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можливо розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. У зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні позову.

Оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи не містять підпису позичальника, тому, посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року справа № 342/180/17, відповідач стверджує, що їх не можна вважати частиною укладеного між сторонами Договору від 17 січня 2018 року (а.с. 89-94).

Відповідно до відповіді на відзив Банк зазначає, що актуальна редакція Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» із зазначенням номеру протоколу і дати, яким вносились зміни, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням http://www/monobank.ua/terms, вся інформація щодо тарифів зазначена на сайті і є у відкритому доступі в розділі Тарифи. Вказує, що лише після ознайомлення з умовами Договору клієнт підписує анкету-заяву, отримує карту і вже після її активації може використовувати кредитні кошти. Щодо нарахування пені та комісії в тарифах зазначено, що комісія нараховується в разі зняття кредитних коштів або ж при переказі на будь яку іншу картку; пеня нараховується у разі, якщо позичальник знаходиться на прострочці, тобто не виконує зобов`язання щодо повернення використаних коштів. Також зазначається, що відповідачу був доступний ліміт розстрочки, за яким є можливість придбати товар, розбивши оплату за нього на відповідну кількість платежів. Договір рострочки оформлюється у мобільному додатку «Мonobank» та скріплюється електронним цифровим підписом позичальника. У зв`язку з тим, що кошти на погашення розстрочки відповідач не вносив, заборгованість за тілом кредиту зростала, оскільки сума регулярного платежу по розстрочці відноситься до тіла кредиту. Зауважено, що Банк максимально інформує клієнта через мобільний додаток про умови виконання кредитного договору, зокрема, щодо загальної заборгованості, мінімального платежу, відсоткової ставки в разі виходу з пільгового періоду в нормальний графік погашення і при виході в прострочення. Акцепт пропозиції Банку про зміну умов Договору здійснюється Клієнтом одним із способів, визначених в Умовах і Правилах обслуговування фізичних осіб. У разі непогодження із запропонованими Банком змінами, Клієнт має право на розірвання Договору в односторонньому порядку за умови попередньої сплати всієї заборгованості (а.с. 100-103).

Наявні у справі заперечення відповідача на відповідь на відзив (а.с. 128-131) до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки їх реєстрація в автоматизованій системі документообігу суду першої інстанції не здійснена, посилання на зазначений документ у оскаржуваному судовому рішенні відсутні.

Разом з тим, заперечення ОСОБА_1 були отримані Банком, який надав на них свою відповідь (а.с. 108-111). Наводячи доводи по суті пред`явленого позову, Банк вказує на те, що встановлений відповідачу кредитний ліміт у сумі 65000,00 грн був використаний позичальником у повному обсязі. Крім того, відповідач оформив розстрочку, загальна сума за якою, з урахуванням відсотків за користування послугою, складала 11050,80 грн. Також тіло кредиту зростало відповідно до пп. 4.23 п. 4 розділу ІІ Умов і Правил обслуговування фізичних осіб. Всі поповнення, які робив відповідач до 01 квітня 2018 року відразу використовувались ним на власні потреби і на рахунку не залишались. З 01 квітня 2018 року по 27 жовтня 2019 року відповідач поповнив картку на 5592,50 грн, у той час коли один щомісячний платіж за розстрочкою складав 920,90 грн і списання щомісячного платежу відбувалось протягом 12 місяців. З 28 жовтня 2019 року по 10 лютого 2020 року жодних поповнень картки відповідачем не здійснювалось. Стверджуючи, що позовні вимоги підтверджені належними у справі доказами, зокрема, банківською випискою та розрахунком заборгованості, тоді як відповідачем сума заборгованості не спростована, Банк просив задовольнити позов у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.

У повному обсязі відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів видачі кредиту у розмірі 65 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок відповідача. У анкеті-заяві розмір пені та комісії не визначено.

Також судом враховано, що Банком до позовної заяви не були додані первинні документи на підтвердження виконаних операцій, тому не можна вважати, що наявність заборгованості відповідача підтверджена належними та допустимими доказами. Банківський розрахунок не відповідає умовам кредитного договору та не може бути доказом розміру заборгованості.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Універсал Банк». Вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не у повній мірі відповідають обставинам справи; судом неправильно застосовано норми матеріального та порушеного вимоги процесуального права.

Банк наполягає, що сторонами у визначеній законом формі були погоджені істотні умови Договору, зокрема, у частині процентної ставки, пені та комісії.

Вказує, що предметом доказування у даній справі є наявність заборгованості відповідача у пред`явленій до стягнення сумі позовних вимог. Належним чином обґрунтована сума заборгованості наведена у доданому до позовної заяви розрахунку, що містить інформацію про кількість днів, за які нарахована заборгованість за відсотками, пенею та комісією; залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховуються (пільговий період); залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); процентну ставку (поточна); процентну ставку (прострочена); нарахування відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом; сплату відсотків; суму комісії та пені; суму комісії та пені (за накопичувальним підсумком); суму погашення за наданим кредитом. Таким чином, скаржником стверджується, що виконаний Банком розрахунок є належним доказом, що підтверджує розмір заборгованості відповідача за Договором.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02 червня 2021 року поновлено АТ «Універсал Банк» строк на апеляційне оскарження рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року; відкрито апеляційне провадження у справі.

10 червня 2021 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції на 15 липня 2021 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

За розпорядженнями керівника апарату Кропивницького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року №336 та від 20 вересня 2021 року № 374 з підстав, що у них зазначені, здійснено заміну суддів членів колегії з розгляду даної справи.

Протокольною ухвалою від 15 липня 2021 року розгляд справи відкладався до 08 вересня 2021 року; протокольною ухвалою від 08 вересня 2021 року до 21 вересня 2021 року.

У відповідності до вимог процесуального закону учасники справи повідомлялись про дату, час та місце її апеляційного розгляду (а.с. 173-177, 179-183,186, 206).

16 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення позивача по суті позовних вимог та вимог апеляційної скарги (а.с. 207-220).

Ухвалою від 17 вересня 2021 року апеляційним судом залишено без розгляду відзив представника відповідача на апеляційну скаргу Банку.

Відповідно до ухвали від 21 вересня 2021 року апеляційним судом продовжено на п`ятнадцять днів строк розгляду справи за апеляційною скаргою позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Обставини, встановлені по даній справі

У жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

Платіжна карта передається Клієнту не активованою та активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації Клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код, що є аналогом власноручного підпису Клієнта. Клієнт погоджується, що використання картки і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки.

17 січня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», відповідно до якої просив відкрити поточний рахунок у гривні № НОМЕР_2 та встановити кредитний ліміт відповідно до умов Договору (а.с.9).

Підписавши зазначений документ, відповідач підтвердив, що анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису та погодився з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Також підтвердив, що ознайомився та отримав примірники вищезазначених документів у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги (електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті в Банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором; визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях; підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису. Підписуючи анкету-заяву відповідач також надав право та доручив Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у Банку, без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань, що випливають із умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений між сторонами.

За умовами укладеного між сторонами Договору Банк надає Клієнту кредит: поновлювальний кредитний ліміт/кредитну лінію, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги в межах кредитного ліміту з урахуванням вартості послуг Банку відповідно до Тарифів.

З підписаного відповідачем з накладенням електронного цифрового підпису паспорту споживчого кредиту «Карткаmonobank» за Договором вбачається, що позичальник погодився на наступні умови кредитування: пільгова процентна ставка - 0,00001%; базова процентна ставка - 3,2% в місяць (38,4% річних); порядок повернення кредиту щомісяця до останнього дня місяця, наступного за звітним, у розмірі 5% від заборгованості (не менше 100 грн, але не більше залишку заборгованості); процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 6,4% у місяць (76,8% річних) на суму загальної заборгованості; наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за Договором. Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 грудня 2022 року (а.с. 229-230).

На виконання Банком своїх зобов`язань за Договором відповідачу було відкрито рахунок у гривні, 17 січня 2018 року видано та активовано зі встановленням ПІН-коду кредитну картку зі встановленим строком дії до 07/24, на картковий рахунок встановлено кредитний ліміт у сумі 28 000,00 грн; 27 лютого 2018 року Банком встановлено запрошену відповідачем суму кредитного ліміту у розмірі 65 000,00 грн (а.с. 117, 221 - 223).

Крім того, на підставі заяви від 03 березня 2018 року № 20.30.028979 відповідачу надано кредит (невідновлювальна кредитна лінія) за сервісом «Розстрочка» для придбання товару на суму 9000,00 грн строком на 12 місяців. Відповідно до паспорту споживчого кредиту «Розстрочка» відповідач зобов`язався повернути вартість кредиту у сумі 11052,00 грн шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 921,00 грн протягом 12 місяців; комісія за надання фінансового інструменту, що нараховується під час видачі кредиту та сплачується клієнтом у складі щомісячного платежу, складає 2052,00 грн; фіксована процентна ставка 0,0001% річних; реальна річна процентна ставка 48,1% річних. Також сторони погодили, що у разі відсутності на поточному рахунку клієнта власних коштів понад 90 днів, Банк має право здійснити дії, направлення на погашення заборгованості за рахунок встановленого на поточному рахунку клієнта кредитного ліміту (а.с. 225-227).

Споживчий кредит «Розстрочка» відповідач оформив у мобільному застосунку monobank шляхом підписання заяви та паспорту споживчого кредиту своїм електронним підписом, погодившись при цьому, що зазначені документи є частиною укладеного з позивачем 17 січня 2018 року Договору.

Як на підтвердження виконання Банком своїх зобов`язань за сервісом «Розстрочка» позивач посилається на банківську виписку з рахунку відповідача (а.с. 112-116).

Відповідачем факт отримання та користування кредитною карткою АТ «Універсал Банк» не заперечується.

З наявної у матеріалах справи банківської виписки з рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 використовував кредитні кошти та здійснював платежі у рахунок їх часткового погашення (а.с. 112-116).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за Договором, за наданим Банком розрахунком заборгованість відповідача за Договором станом на 10 лютого 2020 року складає 285 463,12 грн, де 109322,45 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 176140,67 грн - заборгованість за пенею та комісією (а.с. 7-8).

Оскільки кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника сплати будь-якої частини заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 133 149,07 грн, яка складається з 109322,45 грн заборгованості за кредитом та 23826,62 грн. заборгованості за пенею та комісією.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає у згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається, зокрема, на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, розміщених на сайті https://www.monobank.ua/terms/, як невід`ємної частини спірного договору (а.с.10-24).

Апеляційний суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача щодо юридичної сили електронного документа, у тому числі, вчиненого в електронній формі правочину. Так, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляд.

Відповідно до вимог ст.ст. 7, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Банком надано до суду роздруківку з мобільного застосунку «Мonobank», у якій відображена процедура входу у застосунок, вбачається, що без погодження з Умовами та Правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту увійти у додаток неможливо. У свою чергу, без входу у додаток неможливим є користування карткою. Так, у випадку, коли особа не дає згоди з Умовами і правилами надання банківських послуг у застосунку «Мonobank»шляхом накладення електронного цифрового підпису, тоді застосунок «Мonobank» не переходить на наступний етап входу у головне меню застосунку. Проведення будь-яких операцій без такого підтвердження не є можливим. Тобто позивач наголошує на тому, що лише шляхом попереднього погодження з Умовами і правилами надання банківських послуг можливий вхід у головне меню застосунку «Мonobank» та подальше проведення банківських операцій, у тому числі, отримання кредиту.

Апеляційний суд зауважує, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Однак, важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Апеляційним судом враховано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку Банк, тоді як другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За усталеною судовою практикою, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом погодження відповідачем умов кредитного договору, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити будь-які зміни у документи, що у своїй сукупності складають Договір.

За вимогами ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цією редакцією Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з яких наданий позивачем до суду, ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету заяву.

Таким чином, відповідність Умов, витяг з яких наявний у справі, електронному документу, примірник якого отримав та погодження з яким надав відповідач для входу у застосунок «Мonobank», позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не доведена.

На підставі викладеного, наявні у справі витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, а також додаток «Тарифи» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем Договору, оскільки достовірно і беззаперечно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, колегією суддів враховано, що у п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

У ст. 3 ЦК України зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

Загалом зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що тексти законів, угод та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам ділового обороту. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднанні норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору тощо, що відповідають нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст цих принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам ділового обороту. Добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішніми або об`єктивними, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями у цивільному праві.

Апеляційний суд зауважує, що цивільне законодавство не містить визначення згаданих принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання. Тобто, укладаючи угоду, сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм, добросовісністю, по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, унеможливити укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб) і дотримуватись зовнішніх критеріїв, справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у співмірності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. Тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої процесуальної поведінки, яка б виключала необ`єктивні (упереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Застосовуючи згадані принципи цивільного законодавства, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вказала, що споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та приєднання до умов і правил надання банківських послуг, оскільки, як за загальним правилом, так і у даному випадку, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує і значного часу, і відповідної фахової підготовки саме для усвідомленого розуміння всіх його умов.

Оскільки інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності та розумності, він не може бути взятий до уваги апеляційним судом.

Також апеляційний суд зважає на те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, у силу принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у цивільному процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, необхідно враховувати, що мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому.

З огляду на викладене процесуальним законом унормовано, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ст. 83 ЦПК України).

Отже, на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і вирішити спір відповідно до норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню у конкретному випадку з урахуванням принципів цивільного судочинства, закріплених у ст. 2 ЦПК України, зокрема, диспозитивності, змагальності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Разом з цим, у ст. 83 ЦПК України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за ч.ч. 2, 4, 8 вказаної процесуальної норми позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з приписами ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз зазначених положень ЦПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні бути подані разом з відповідним позовом. При цьому докази, подані з порушенням строку, суд приймає, з урахуванням ч. 5 ст. 83, ст. 127 ЦПК України, та обставин, які унеможливили вчинення відповідної процесуальної дії, тобто, лише у разі наявності об`єктивних обставин, які стали причиною порушення процесуального строку подання таких доказів (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на відповідного учасника справи.

Як було встановлено апеляційним судом, відмовляючи у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» у повному обсязі, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що матеріали справи не містять первинних документів, доказів видачі кредиту, розміру пені та комісії.

Як убачається із матеріалів справи, представником скаржника до письмових пояснень від 14 вересня 2021 року, поданих до суду апеляційної інстанції на обґрунтування вимог апеляційної скарги, поміж іншого додано копії наступних документів: довідки про наявність рахунку відповідача; роздруківки пуш-повідомлення з мобільного додатку щодо етапів входу у «Мonobank»; довідки про встановлення кредитного ліміту; форми підтвердження електронного документу; заяви відповідача від 03 березня 2018 року; паспорту споживчого кредиту «Розстрочка» та паспорту споживчого кредиту «Картка Мonobank» (а.с. 221-223, 225-230).

Проаналізувавши надані Банком докази, апеляційний суд дійшов висновку, що шляхом скріплення своїм цифровим підписом паспорту споживчого кредиту «Розстрочка» та паспорту споживчого кредиту «Картка Мonobank» відповідач погодив істотні умови укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема, тип кредиту, ліміт кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, тип процентної ставки, порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, порядок повернення кредиту, розмір процентів за користування кредитом, банківські комісії, наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів - розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються при невиконанні зобов`язання за Договором, порядок дострокового повернення кредиту. Надані ж Банком довідки містять інформацію про номер кредитної картки, дату її активації та встановлення Пін-коду, строк дії, а також дату отримання відповідачем; дати та розмір встановлених кредитних лімітів.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

Апеляційним судом враховано, що будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаних доказів скаржником не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Колегія суддів зауважує, що саме позивач як банківська установа володіє первинною документацією, яка здатна підтвердити підставу виникнення, наявність та розмір заборгованості позичальника, а тому вочевидь, позивач мав нічим не обмежену можливість належним чином виконати свій процесуальний обов`язок та надати до суду першої інстанції відповідні докази разом з позовною заявою.

Оскільки ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін та зважаючи на те, що наведені документи до суду першої інстанції позивачем не подавалися, а отже, не були предметом дослідження та відповідно не могли бути враховані судом під час вирішення спору, колегія суддів не приймає до уваги додані до письмових пояснень скаржника нові докази у справі.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з недоведеністю позивачем погодження сторонами порядку нарахування та розміру пені і комісії за Договором, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача відповідної заборгованості у сумі 23 826,62 грн.

Разом з тим, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Банку судом першої інстанції також названо відсутність первинних документів. Судом зазначено, що банківський розрахунок не може бути доказом наявності заборгованості та її розміру.

Перевіривши зазначений висновок суду першої інстанції на предмет його відповідності вимогам процесуального закону щодо обґрунтованості судового рішення, апеляційнй суд не може погодитись з наведеними у оскаржуваному судовому рішенні доводами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Отже, належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором є виписка за картковим рахунком, тоді як сам по собі наданий банком розрахунок заборгованості таким доказом вважатися не може.

03 грудня 2020 року місцевим судом було зареєстровано надходження відповіді Банку на заперечення відповідача, до яких було додано виписку з рахунку ОСОБА_1 про рух коштів по картці за період з 17 січня 2018 року по 10 лютого 2020 року (а.с. 112-116).

Висновків суду першої інстанції щодо неприйняття до розгляду доданих позивачем до відповіді на заперечення відповідача доказів матеріали справи не містять.

Разом з тим, з аналізу положень процесуального закону щодо доказів і доказування вбачається, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Однак, суд першої інстанції зазначеного обов`язку не виконав, не врахував фактичні обставини справи, вимоги законодавства, належним чином не оцінив та не перевірив надані позивачем докази у їх сукупності, а тому дійшов безпідставного висновку про відмову у позові в частині вимог про стягнення з відповідача тіла кредиту.

Вирішуючи в межах доводів та вимог апеляційної скарги спір у частині вимоги про стягнення з позичальника на користь Банку тіла кредиту (суми фактично отриманих позичальником та неповернутих Банку кредитних коштів) у пред`явленому до стягнення розмірі 109 332,45 грн, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Наданою Банком випискою з рахунку відповідача підтверджується, що позичальник після отримання банківської картки здійснив дії щодо її активації, отримував кредитні кошти, користувався ними, здійснював поповнення карткового рахунку.

За доводами скаржника, відповідач свої обов`язки за Договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість зі тілом кредиту, наявність та розмір якої вбачаються з наданих Банком розрахунку та виписки.

Так, відповідно до виписки про рух коштів на рахунку, кредитний ліміт станом на 10 лютого 2020 року складає 65000,00 грн, баланс на початок періоду 28000,00 грн, баланс на кінець періоду (мінус) 220463,12 грн, заборгованість станом на 10 лютого 2020 року - 285463,12 грн.

Як зазначає позивач, зазначена у виписці сума заборгованості складається із повністю використаного відповідачем кредитного ліміту в сумі 65000,00 грн. та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить (мінус) 220463,12 грн. У свою чергу, овердрафт (мінус) 220 463,12 грн виник наступним чином. Якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за Договором по відсоткам до погашення, неустойці. При цьому Банк направляв кредитні кошти на погашення вказаної заборгованості, що складається з відсотків за користування кредитним лімітом за базовою ставкою та за збільшеною у наслідок допущеного прострочення відсотковими ставками, також неустойки за прострочені платежі. Крім того, заборгованість за тілом кредиту зростала, оскільки суми регулярних платежів по розстрочці відносяться до тіла кредиту, тоді як відповідачем вони у повному обсязі не сплачувались. У зв`язку з тим, що позичальник лише частково здійснював операції з поповнення банківської карти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, виникла непогашена заборгованість.

Існування заборгованості за тілом кредиту відповідачем не визнається у повному обсязі.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) та Європейської комісії з прав людини.

За п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У своїх рішеннях Європейськии судом було зазначено, що відмова суду вирішувати фактичні обставини справи, які є значущими у вирішенні спору може спричинити порушення ст. 6 Конвенції (справа «Терра Вонінген Б.В. проти Нідерландів»). Сторони у справі мають право надати суду зауваження, які вони вважають важливими у справі. Це право можна вважати ефективним тільки за умови, що зауваження були «заслухані», тобто відповідно розглянуті судом. Тобто, «суд» має проводити належний розгляд поданих документів і доказів, та наведених сторонами аргументів і доказів (справи «Краска проти Швейцарії», «Ван де Гурк проти Нідерландів», «Перез проти Франції»).

Таким чином, твердження відповідача про відсутність у нього заборгованості перед Банком не можуть бути проігноровані судом апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що дотримання загальних засад цивільного судочинства є обов`язковим для всіх учасників цивільних відносин. Тому поведінка боржника повинна відповідати критерію розумності, який передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Також колегією суддів враховується, що Верховний Суд, а саме Касаційний цивільний, у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці». По суті згаданий принцип римського права є вираженням equitable estoppel однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище (постанови Верховного Суду у справах №910/19179/17, №914/2622/16, №914/3593/15, №237/142/16-ц, №911/205/18).

Європейським судом у своїй практиці було неодноразово застосовано принцип «естопель», тобто принцип, який означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому та/або іншому судовому процесі («Хохліч проти України», заява №41707/98; «Рефаг парті зі (Партія добробуту) Туреччини та інші проти Туреччини, заяви №№41340/98, 41342/98, 41344/98 ).

У контексті викладеного, апеляційний суд звертає увагу, що у повному обсязі заперечуючи проти задоволення вимоги Банку про стягнення тіла кредиту як необгрунтованої, відповівши на позовну заяву відповідач вказав, що відповідно до наданого Банком розрахунку ним сплачено заборгованість по тілу кредиту в сумі 22 717,00 грн (а.с. 90). При цьому, як у згаданій заяві по суті спору, так і в подальшому, відповідач фактично не заперечує доводів позивача про те, що розмір витрачених позичальником кредитних коштів значно перевищує 22 717,00 грн, тобто суму платежів, які за розрахунком позивача здійснені позичальником у рахунок погашення кредитної заборгованості.

Таким чином, відповідач фактично визнаючи лише часткову сплату ним заборгованості по тілу кредиту, пов`язаний таким своїм рішенням і не вправі його змінити згодом, стверджуючи про цілковиту відсутність заборгованості за Договором.

Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором підтверджується банківською випискою з рахунку відповідача (а.с. 112-116) і відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані. Зокрема, власного розрахунку, з якого б убачалось здійснення платежів у достатньому для погашення кредитної заборгованості розмірі, відповідачем до суду надано не було.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін шляхом збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, вирішуючи питання про розмір заборгованості за Договором, який підлягає стягненню з відповідача, апеляційний суд виходить з тих обставин, які дозволяють встановити подані стронами до суду першої інстанції докази. Так,

колегією суддів не береться до уваги розрахунок заборгованості, долучений до позовної заяви (а.с. 7-8). Так, визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту АТ «Універсал Банк» посилається на положення Умов, за якими кредит збільшується на суму заборгованості за Договором по відсоткам до погашення, по неустойці та комісії, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для сплати вказаної заборгованості. Тому нарахування заборгованості у порядку, який прослідковується по розрахунку заборгованості, здійснювалось Банком неправомірно.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегією суддів зважено на те, що відповідно до наявної у матеріалах справи роздруківки направленого Банком пуш-повідомлення, 30 липня 2018 року позивачем пред`явлено вимогу про сплату позичальником всієї суми заборгованості у розмірі 83614,65 грн (а.с. 121 на звороті). Таким чином, Банком було змінено строк виконання відповідачем основного зобов`язання за Договором, розмір якого станом на 30 липня 2018 року зафіксовано Банком у сумі 83614,65 грн. Отже, зазначена у пуш-повідомленні сума заборгованості у подальшому не могла бути збільшена Банком за рахунок нарахування комісії та передбачених Умовами процентів за користування кредитом. Колегією суддів взято до уваги, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625 ЦК України, позивач не пред`являв.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача за Договором, апеляційний суд не брав до уваги нараховану Банком комісію, встановлення та розмір якої сторонами не погоджувались, з огляду на відсутність відповідних положень у заяві-анкеті відповідача від 17 січня 2018 року.

Зважаючи на викладене, виходячи зі змісту поданих до суду першої інстанції первинних документів, ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті ст. 6 Конвенції, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства, апеляційний суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за Договором, визначена Банком станом на дату пред`явлення відповідачу вимоги про її дострокове повернення за виключенням нарахованих станом на 30 липня 2018 року сум комісії.

Таким чином, сума заборгованості по тілу кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» складає 82 229,60 грн.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам процесуального закону у повній мірі не відповідає, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу позивача, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв`язку з тим, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року не відповідає критеріям законності та обґрунтованості судового рішення, містить висновки, які суперечать правовій позиції обох сторін в справі, зокрема, факту отримання коштів позичальником, у відповідності до приписів ст. 376 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України апеляційним судом змінено розподіл судових витрат відповідно до ухваленого судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2021 року у даній справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитом у сумі 82 229,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1303,24 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1954,86 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко

: