Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2021 Справа №607/17196/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Скали В.І.

- з участю:

представника банку адвоката Панькова О.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Ярмуся В.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі банк, банк, АТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2012 року в сумі 16 453 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5030,67 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Шляхом підписання вказаної Генеральної угоди, відповідач підтвердила свою згоду на те, що дана Генеральна угода разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між нею та позивачем кредитний договір.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у відповідному розмірі. Відповідач ОСОБА_1 порушила умови договору, суми кредиту в повному обсязі не повернула, внаслідок чого станом на 11 червня 2019 року виникла заборгованість на загальну суму 16 453 грн., яка складається із: 3554,34 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3593,60 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 7961,52 грн. заборгованість за пенею та комісією та 1343,54 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Посилаючись на наведене, банк просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експертів поставлено наступні запитання: ким виконано підпис у Генеральному договорі про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання послуг кредитних карт від 29.12.2012 р. (Генеральном соглашение о реструктуризации задолжености и присоединении к Условиям и правилам предоставления продукта кредитних карт от 29.12.2012 г.), укладеному з ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 в рядку «Дата» та «Подпись» - ОСОБА_1 , чи іншою особою?

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2021 року поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням клопотання судового експерта.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2021 року задоволено клопотання судового експерта та надано судовому експерту досліджуваний документ, а саме оригінал Генерального договору про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання послуг кредитних карт від 29.12.2012 р. (Генеральное соглашение о реструктуризации задолжености и присоединении к Условиям и правилам предоставления продукта кредитних карт от 29.12.2012 г.), укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням справи після проведеної судової почеркознавчої експертизи.

10 лютого 2020 року представник відповідача адвокат Ярмусь В.Д. подав відзив на позов. Вказав, що відповідач ОСОБА_1 29 грудня 2012 року не укладала будь-яких кредитних договорів з АТ КБ «ПриватБанк». ОСОБА_1 звернулась до позивача 27 грудня 2007 року щодо видачі кредитної картки з лімітом 2000 грн. На підставі її звернення останній було надано платіжну картку НОМЕР_1 з терміном дії до січня 2012 року. Відповідач отримала вказані кошти в період 2007-2008 років та в подальшому повністю погасила вказаний кредит, і будь-яких коштів чи кредитних карток не отримувала.

Крім цього, у заяві позичальника від 27 грудня 2007 року не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме суми кредиту, розміру процентної ставки, а також пені. У заяві зазначено про розмір очікуваного кредитного ліміту у сумі 2000 грн. У вказаній заяві відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Позивачем не надано підтверджуючих документів коли саме надані кредитні кошти в сумі 2000 грн., а також коли було збільшено кредитний ліміт. Крім цього, із змісту позовної заяви та наданого розрахунку не зрозуміло, за який період нараховані пеня, штрафи та не можливо встановити порядок їх нарахування. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

Також, вказує на пропуск строку позовної давності. Зазначає, що строк дії кредитного рахунку до січня 2012 року. Останній платіж здійснено 30 грудня 2013 року. Посилаючись на наведене, просив застосувати строк позовної давності.

25 лютого 2020 року представник позивача подав відповідь на відзив. Вказав, що 29 грудня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за кредитним договором за №SAMDN8075 від 08 січня 2008 року. 29 грудня 2012 року відповідач маючи невиконанні кредитні зобов`язання за власним бажанням звернулася до Банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором. При підписанні Генеральної угоди відбулось рефінансування існуючих прострочених кредитів. При укладенні Генеральної угоди кредитні кошти повторно не видаються, оскільки метою укладення Генеральної угоди є реструктуризація заборгованості за кредитом та створення більш сприятливих умов для виконання кредитних зобов`язань. Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 29 грудня 2012 року по 31 грудня 2015 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення кредитного ліміту на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості.

З моменту підписання Генеральної угоди пройшло два роки та відповідач не зверталася до Банку із запитами чи претензіями щодо нарахування штрафів та пені, невідповідності суми боргу та решти заперечень.

Зазначає, що позивачем надана до суду копія Генеральної угоди від 29 грудня 2012 року, з якої чітко вбачаються: персональні дані, адреси та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація заповнена про себе особисто. Також, вказаною Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, розмір заборгованості, процентну ставку у розмірі 18% на рік, розмір штрафів, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обумовлені усі істотні умови.

Банком надано суду виписку з карткового рахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладення договору та всі операції за картковим рахунком.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник банку Паньков О.П. позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що Генеральної угоди не підписувала, а відтак не укладала з позивачем будь-яких кредитних договорів 29 грудня 2012 року. Крім цього, зазначила, що дійсно перераховувала грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, однак вказані кошти вона сплачувала на погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між нею та позивачем 29 грудня 2007 року. Так, 29 грудня 2012 року вона звернулась до банку з метою отримання нової картки для погашення заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2007 року, у зв`язку із закінченням строку дії попередньої картки. У період з 2012 по 2013 року здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором від 2007 року. Однак, Генеральної угоди 29 грудня 2012 року не підписувала.

Адвокат Ярмусь В.Д. просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту з базовою процентною ставкою 36% з розрахунку 360 днів в році, шляхом підписання заяви від 27 грудня 2007 року.

29 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

В силу вимог Розділу 1 Генеральної угоди, сторони домовились зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти в розмірі 545,77 грн., комісію в розмірі 228,73 грн. та штраф в розмірі 569,04 грн. Заборгованість по договору 1 з дати підписання Генеральної домовленості становить 5366,67 грн.

Відповідно до вимог п. 2.1 Генеральної угоди, банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 5030,67 грн. на строк 36 місяців з 29 грудня 2012 року по 31 грудня 2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 5030,67 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

У Генеральній угоді зазначено, що відповідач згідна з Умовами та правилами. Своїм підписом вона підтверджує факт надання повної інформації про умови кредитування ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: цілі, на які кредит може бути витрачено, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями позичальника, типу відсоткової ставки, суму, на які кредит може бути виданий тощо.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 29 грудня 2012 року станом на 11 червня 2019 року становить 16 453 грн., яка складається із: 3554,34 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3593,60 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 7961,52 грн. заборгованість за пенею та комісією та 1343,54 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відбулась зміна назви товариства з ПАТ КБ «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Як слідує з висновку експерта за №СЕ-19/120-21/4651-ПЧ від 07 травня 2021 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи на підставі ухвали суду, підпис у примірнику Генеральної договору про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання послуг кредитних карт від 29 грудня 2012 року (Генеральном соглашение о реструктуризации задолжености и присоединении к Условиям и правилам предоставления продукта кредитних карт от 29 грудня 2012 року), укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 у рядку «Дата» та «Подпись», виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов банку не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За вимогами ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

В силу вимог ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується наявними доказами, що Генеральна угода між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 не була укладений у письмовій формі, оскільки Генеральна угода від 29 грудня 2012 року не підписана ОСОБА_1 , а тому наведені в ній умови не є такими, що регулюють відносини між сторонами.

Відтак, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2012 року в сумі 16 453 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки грунтуються на укладенні між сторонами кредитного договору на підставі підписаної сторонами Генеральної угоди, яка насправді є неукладеною, оскільки відповідачем не підписувалась.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки в судовому засіданні встановлено, що кредитний договір між сторонами фактично не був укладений.

Безпідставними є доводи відповідача про те, що в матеріалах справи міститься виписка з карткового рахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, внесення останньою коштів до 30 грудня 2013 року, що підтверджує користування кредитними коштами та часткове погашення заборгованості. В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що дійсно вносила кошти на погашення заборгованості на картковий рахунок включено по 30 грудня 2013 року, однак вказані кошти вносила на погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між нею та позивачем 29 грудня 2007 року, наявність якого вона не заперечує.

В силу вимог ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Вимогами ч. 6 ст. 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи те, що у позові банку відмовлено, тому підстав для стягнення з відповідача судового збору не має.

Разом з тим, з банку на користь відповідача слід стягнути витрати за проведення експертизи у розмірі 900,48 грн., що підтверджується оригіналом квитанції за №ПН2496321 від 07 травня 2021 року та рахунком-фактурою за №Е21-17 від 05 травня 2021 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2012 року відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1Д м. Київ, код ЄДРПОУ- 143605700) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати за проведення експертизи у розмірі 900 грн. 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження - вул. Грушевського, 1Д м. Київ, код ЄДРПОУ- 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 17 вересня 2021 року.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька