КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/1946/19 Головуючий у суді І інстанції Оладько С.І.
Провадження № 22-ц/824/6186/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради, третя особа - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради (далі - КП «УЖКГ «Ірпінь»), третя особа - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

На обґрунтування позову зазначила, що 5 травня 2017 року о 14 год. 00 хв. в с. Стоянка поблизу АЗС «КЛО» по пул. Дачній, 1 з вини водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «Камаз», д/н НОМЕР_1 , що належить на праві власності КП «УЖКГ «Ірпінь», сталась ДТП, в результаті якої неповнолітня ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді подряпини та підшкірної гематоми обличчя, які утворилися внаслідок дії тупих предметів та які згідно висновку судово-медичної експертизи № 107/Д від 13 червня 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно із довідкою травмпункту Ірпінської центральної міської лікарні № 4218 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавалася медична допомога 5 травня 2017 року у зв`язку із подряпинами, підшкірними гематомами обличчя ліворуч, а саме зроблено огляд лікарем та рекомендовано амбулаторне лікування.

Відповідно до супровідного листка та талону до нього № 1870 від 7 травня 2017 року за викликом № 19/7229 о 15 год. 25 хв. до Ірпінської центральної міської лікарні було доставлено ОСОБА_2 з попереднім діагнозом струс мозку, що виник внаслідок ДТП, яке сталося 5 травня 2017 року. В цей же день неповнолітню дитину позивача було направлено в Ірпінську центральну міську лікарню на стаціонарне лікування з діагнозом струс мозку та рекомендовано лікування стаціонарному режимі та консультацію хірурга.

За висновкомконсультативного заключення № 1726 від 7 травня 2017 року ОСОБА_2 було встановлено діагноз: струс мозку, забій, подряпини лівої частини обличчя, підшкірні гематоми обличчя. 26 липня 2017 року лікарем Ірпінської дитячої міської лікарні ОСОБА_4 було направлено ОСОБА_2 на МРТ ГМ з діагнозом: об`ємне утворення лівої надбрівної області обличчя. За результатами проведення магнітно-резонансної томографії 30 липня 2017 року виявлено, що слизиста оболочка максилярних пазух, кліток решетчатого лабіринту локально незначно отекла. В підшкірній жировій клітчаті лівої надбрівної області медіально проявляється зона слабо піднятого сигналу по Т2 FS, слабкогіпер- та гіпоінтенсивно по Т2, гіпоінтенсивно по ТІ, з нечіткими контурами, без ознак додаткових утворень.

Відповідно до довідки, виданої лікарем Військово-медичного клінічного центру, хвора ОСОБА_2 знаходилася на амбулаторному прийомі в хірургічному відділенні зазначеного клінічного центру 1 серпня 2017 року з діагнозом: гематома лобної ділянки зліва в стадії організації та було рекомендовано гель індовазін два рази на день легке втирання та виключити повторну травматизацію даної зони.

У зв`язку з вищезазначеним позивачем було витрачено на лікування неповнолітньої доньки, яка зазнала тілесних травм внаслідок ДТП, що сталося 5 травня 2017 року в с. Стоянка поблизу АЗС «КЛО» по пул. Дачній, 1 грошові кошти у розмірі 3 991,97 грн, що підтверджується копіями фіскальних чеків.

Позивач вказала, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року, у справі № 369/7312/17 була встановлена вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, яка мала місце 5 травня 2017 року, проте провадження про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП України в Київській області від 14 червня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002622 від 6 травня 2017 року, по факту ДТП за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Однак, внаслідок ДТП неповнолітня ОСОБА_2 перенесла моральні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалий час продовжувались душевні страждання, поганий сон та апетит, з`явилися труднощі у спілкуванні з сім`єю, родиною, однолітками і знайомими. Неповнолітній ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду, розмір якої у відповідності до висновку № 04-12- 2018 експерта спілки фахівців соціологічних та психологічних досліджень лабораторії оперативної психодіагностики та експертизи моральної шкоди Сопова В.М. становить 12 мінімальних заробітних плат на день проведення експертизи. Станом на день проведення експертизи одна мінімальна заробітна плата становила 3 723,00 грн, а 12 мінімальних заробітних плат становить 44 676,00 грн.

Крім того, із психологічної характеристики в.о. директора Ірпінської загальноосвітньої школи № 3 Ірпінської міської ради та практичного психолога школи вбачається, що під час обстеження учениця 8-А класу ОСОБА_2 веде себе стримано, володіє культурними навичками. Контакт встановлюється легко, невимушено, самооцінка адекватна. При поверненні до дому з майстер- класу «3-д візуалізація», який проходить у м. Києві ОСОБА_2 потрапила в ДТП. Після ДТП вона отримала велике емоційне потрясіння. Перші дні дівчина не могла сама спокійно заснути і на сьогоднішній день перейти вулиці у неї зберігається страх. На даний момент, як показало дослідження, стан самопочуття Дарії в нормі і в доброму настрої. Проте, за рекомендаціями лікарів вона приймає заспокійливі препарати.

Позивач вважає, що відповідно до вимог статей 1166, 1167, 1172, 1187, 1191 ЦК України відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за завдану їй майнову шкоду у вигляді витрат на лікування дитини та моральну шкоду, завдану неповнолітній ОСОБА_2 незалежно від наявності вини ОСОБА_3 , який перебув у трудових відносинах з КП «УЖКГ «Ірпінь» під час ДТП, оскільки діє презумпція вини заподіювача шкоди.

На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та КП «УЖКГ «Ірпінь» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 3 991,97 грн, моральну шкоду у розмірі 44 766,00 грн та судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та КП «УЖКГ «Ірпінь» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 384,20 грн.

Стягнуто з КП «УЖКГ «Ірпінь» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 384,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач в особі представника - адвоката Хайнака Т.Л.просить вказане судове рішення в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що після ДТП неповнолітня ОСОБА_2 отримала велике емоційне потрясіння і перші дні вона не могла сама спокійно заснути, а на сьогоднішній день при переході вулиці у неї зберігається страх. Дитині було завдано моральну шкоду через ушкодження здоров`я, що стверджується висновком експерта № 04-12-2018. При цьому позивачем було витрачено на лікування дочки грошові кошти у розмірі 3 991,97 грн, про що свідчать копії фіскальних чеків. Проте суд порушив норми матеріального права шляхом прийняття позиції сторони відповідача і задовольнивши його бажання. Вважає, щосудом першої інстанції були неправильно оцінені надані нею докази, а саме: відповідні фіскальні чеки та висновок експерта спілки фахівців соціологічних та психологічних досліджень лабораторії оперативної психодіагностики та експертизи моральної шкоди.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що із наданих позивачем на підтвердження своїх вимог письмових доказів, а саме: копій фіскальних чеків не вбачається, хто саме поніс витрати на придбання медикаментів, оскільки вказані чеки не містять прізвища, ім`я та по батькові платника коштів і даних, що вони були понесені саме у зв`язку з лікуванням чи обстеженням неповнолітньої ОСОБА_2 , а також, що лікарські препарати, які придбані за вказаними чеками, були необхідні для відновлення здоров`я останньої внаслідок ДТП, а тому підстави задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди відсутні.

Разом з тим, встановивши, що відповідач ОСОБА_3 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із КП «УЖКГ «Ірпінь», з урахуванням характеру і тривалості страждань неповнолітньої ОСОБА_2 , її стану здоров`я, тяжкості завданих травм та наслідків тілесних ушкоджень, суд дійшов висновку, що дитині позивача винними діями ОСОБА_3 було спричинено моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, обов`язок по відшкодуванні якої слід покласти на відповідачів в солідарному порядку.

Такі висновки суду в оскаржуваній позивачем частині відповідають обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 5 травня 2017 року о 14 год. 00 хв. в с. Стоянка поблизу АЗС «КЛО» по пул. Дачній, 1 відбулась ДТП з вини водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «Камаз», д/н НОМЕР_1 , що належить на праві власності КП «УЖКГ «Ірпінь», в результаті якої неповнолітня ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження у вигляді подряпини та підшкірної гематоми обличчя, які утворилися внаслідок дії тупих предметів та які згідно висновку судово-медичної експертизи № 107/Д від 13 червня 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

За висновкомконсультативного заключення № 1726 від 7 травня 2017 року ОСОБА_2 було встановлено діагноз: струс мозку, забій, подряпини лівої частини обличчя, підшкірні гематоми обличчя. 26 липня 2017 року лікарем Ірпінської дитячої міської лікарні ОСОБА_4 було направлено ОСОБА_2 на МРТ ГМ з діагнозом: об`ємне утворення лівої надбрівної області обличчя. За результатами проведення магнітно-резонансної томографії 30 липня 2017 року виявлено, що слизиста оболочка максилярних пазух, кліток решетчатого лабіринту локально незначно отекла. В підшкірній жировій клітчаті лівої надбрівної області медіально проявляється зона слабо піднятого сигналу по Т2 FS, слабкогіпер- та гіпоінтенсивно по Т2, гіпоінтенсивно по ТІ, з нечіткими контурами, без ознак додаткових утворень.

Відповідно до довідки, виданої лікарем Військово-медичного клінічного центру, хвора ОСОБА_2 знаходилася на амбулаторному прийомі в хірургічному відділенні зазначеного клінічного центру 1 серпня 2017 року з діагнозом: гематома лобної ділянки зліва в стадії організації та було рекомендовано гель індовазін два рази на день легке втирання та виключити повторну травматизацію даної зони.

Із постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , у справі № 369/7312/17 вбачається, що в діях водія ОСОБА_3 був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки останній 5 травня 2017 року о 14 год. 00 хв. в с. Стоянка поблизу АСЗ «КЛО» по вул. Дачній, 1, керуючи автомобілем «Камаз», д/н НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався в тому, що це буде безпечним, під час повороту ліворуч на нерегульованому перехресті вулиць Дачної та Київської, рухаючись по вул. Дачній, не надав дорогу автомобілю Toyota Land Cruiser 200, д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних транспортних засобів, в якому автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пункту 10.1., пункту 16.13 ПДР України, проте, зважаючи, що строк накладення адміністративного стягнення, згідно з частиною другою статті 38 КУпАП, становить 3 (три) місяці з дня вчинення правопорушення, який закінчився 5 серпня 2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_3 було закрито.

Постановою слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП України в Київській області від 14 червня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002622 від 6 травня 2017 року, по факту ДТП за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

При цьому як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося жодною із сторін, що на момент ДТП 5 травня 2017 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з КП «УЖКГ «Ірпінь» та виконував свої посадові обв`язки водія.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського віддання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.).

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Згідно із положеннями частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За змістом вказаних норм, будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, повинні бути пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

При цьому з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме позивач повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 вказувала, що нею на лікуваннядочки, яка була пасажиром автомобіля Toyota Land Cruiser 200, д/н НОМЕР_2 , та яка зазнала тілесних травм внаслідок ДТП, що сталася 5 травня 2017 року в с. Стоянка поблизу АЗС «КЛО» по пул. Дачній, 1, було витрачено грошові кошти у розмірі 3 991,97 грн, що підтверджується копіями доданих фіскальних чеків.

Однак, із наданих позивачем копій фіскальних чеків, більша частина з яких є взагалі нечитабельними, не має можливості установити, хто саме поніс витрати на придбання медикаментів, оскільки вказані чеки є безіменними.

Достовірних даних про те, що такі витрати були понесені саме у зв`язку з лікуванням чи обстеженням неповнолітньої ОСОБА_2 , а також, що лікарські препарати, які придбані за вказаними чеками, були необхідні для відновлення здоров`я останньої внаслідок ДТП, яке мало місце 5 травня 2017 року, матеріали справи не містять.

Колегія суддів враховує, що з наданих медичних документів також не вбачається, що придбання медикаментів пов`язане з тим, що саме лікування цими засобами було здійснене за призначенням лікаря для лікування наслідків саме даної ДТП, винуватцем якої є відповідач ОСОБА_3 .

Судом правильно не взято зазначена позивачем сума до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які лікарські рецепти або висновки лікарсько-консультативної комісії, які б дозволяли встановити необхідність та кількість призначених неповнолітній особі лікарських засобів щодо придбання (оплати) яких надано відповідні квитанції.

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити причинного зв`язку між протиправними діями відповідача, пов`язаними з отриманими дочкою позивача травмами, та завданою майновою шкодою у вигляді понесених витрат на лікування у заявленому розмірі.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції на підставі поданих позивачем доказів, які належним чином оцінені (статті 89, 264 ЦПК України), правильно застосувавши положення цивільного закону, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування матеріальної (майнової) шкоди з огляду на те, що позивачем не доведено, що понесені витрати напридбання медичних препаратів і отримання медичних послуг пов`язані з лікуванням та відновленням здоров`я її дочки внаслідок отриманих травм у ДТП.

Не зайвим буде зазначити, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідачів, як водія та власника автомобіля марки «Камаз», д/н НОМЕР_1 , перед третіми особами була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1709026 від 6 грудня 2016 року з лімітом відповідальності (страховою виплатою) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн.

У письмових поясненнях на позовну заяву третя особа - ПАТ «НАСК «Оранта» зазначило, що для виплати страхового відшкодування в порядку, передбаченому статтею 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу необхідно звернутися до страхової компанії з якісними копіями фіскальних чеків та відповідною заявою.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Під час вирішення такої категорії спорів суди мають враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України.

За таких обставин, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода та/або її законний представник) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог.

За змістом позовної заяви, ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь як законного представника неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду у розмірі 44 766,00 грн, завдану внаслідок ДТП, посилаючись на те, що дитина перенесла моральні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалий час продовжувались душевні страждання, поганий сон та апетит, з`явилися труднощі у спілкуванні з сім`єю, родиною, однолітками і знайомими.

В суді першої інстанції КП «УЖКГ «Ірпінь» визнало вказані позовні вимоги частково, просило суд стягнути солідарно з нього та ОСОБА_3 на користь позивача в рахунок компенсації моральної шкоди 5 000,00 грн, що відповідатиме глибині моральних та фізичних страждань неповнолітньої ОСОБА_2 , а також принципу розумності і справедливості та узгоджується з фактичними обставинами справи.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву також визнав позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди на суму 1 000 грн з огляду на ступінь тілесних ушкоджень неповнолітньої ОСОБА_2 в ДТП та зусиль, які необхідно було затратити для відновлення здоров`я останньої.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Порушуючи питання провідшкодування моральної шкоди саме у розмірі 44 676,00 грн, позивач, зокрема, посилалась на висновок експерта № 04-12-2018, складений громадською організацією «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» Сопова В.М. від 12 грудня 2018 року, відповідно до якого неповнолітній ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду через ушкодження здоров`я внаслідок травмування в ДТП 5 травня 2017 року у розмірі 12 мінімальних заробітних плат на день проведення експертизи.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з обґрунтованою критичністю не прийняв до уваги даний висновок експерта, встановивши, що під час проведення дослідження та визначення розміру заподіяної моральної шкоди експертом було використано Методики, які не зареєстровані у Реєстрі методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно відхилено наданий позивачем для встановлення розміру грошової компенсації висновок комплексного дослідження моральної шкоди потерпілого, як громадсько-етичної категорії суспільства № 04-12-2018від 12 грудня 2018 року, колегія суддів враховує, що наданий позивачем висновок експерта складений особою, яка не внесена до Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, а його предметом було, в тому числі питання права - «Якою є практика правозастосування подібних правовідносин судами України вищих інстанцій, відносно середньо унормованої особистості потерпілого без проведення експертизи моральної шкоди?», що прямо заборонено частиною другою статті 102 ЦПК України.

У той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неповнолітній ОСОБА_2 у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, яка сталась 5 травня 2017 року з вини ОСОБА_3 , який виконував свої трудові обов`язки водія КП «УЖКГ «Ірпінь», було завдано моральних страждань, яка полягали в перенесених емоційних потрясіннях та фізичному болі, а також вимушених тимчасових змінах у її життєвих і повсякденних стосунках з батьками, однолітками, друзями.

Як вбачається з психологічної характеристики в.о. директора Ірпінської загальноосвітньої школи № 3 Ірпінської міської ради та практичного психолога школи, під час обстеження учениця 8-А класу ОСОБА_2 веде себе стримано, володіє культурними навичками. Контакт встановлюється легко, невимушено, самооцінка адекватна. При поверненні до дому з майстер- класу «3-д візуалізація», який проходить у м. Києві ОСОБА_2 потрапила в ДТП. Після ДТП вона отримала велике емоційне потрясіння. Перші дні дівчина не могла сама спокійно заснути і на сьогоднішній день перейти вулиці у неї зберігається страх. На даний момент, як показало дослідження, стан самопочуття Дарії в нормі і в доброму настрої. Проте, за рекомендаціями лікарів вона приймає заспокійливі препарати.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Зважаючи на наведені норми законодавства та обставини справи, з урахуванням характеру, глибини і тривалості моральних страждань неповнолітньої ОСОБА_2 , стану її здоров`я, тяжкості завданих травми, наслідків тілесних ушкоджень, а також звертаючи увагу на часткове визнання позовних вимог відповідачами, суд першої інстанції обґрунтовано, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнув замалий розмір моральної шкоди, суперечить дійним обставинам справи, встановленим судом. Розмір стягнутої судом моральної шкоди, на переконання колегії суддів, є пропорційним та не відповідає обсягу душевних, емоційних та психологічних страждань, ступеню моральних страждань, яких зазнала дочка позивача внаслідок ДТП, яке скоїв відповідач ОСОБА_3 .

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), відповідно до якого визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Отже, аргументи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

В частині наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, а також покладення на відповідачів обов`язку по її відшкодуванню в солідарному порядку рішення суду першої інстанції не оскаржується сторонами, тому відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній