Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2021 Справа №607/8953/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

за участі секретаря судового засідання Паславської О.П.,

позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із позовними вимогами до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на її користь аліментів в твердій грошовій сумі на утримання дітей ОСОБА_5 , 2016 р.н., ОСОБА_6 , 2015 р.н. в розмірі 9 217 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На обґрунтування позову посилається на ту обставину, що діти сторін справи проживають із нею у квартирі, що належить позивачці; біологічний батько дітей аліментів на їх утримання добровільно не надає, інших дітей чи непрацездатних батьків на його утриманні не має, отримує доходи в Республіці Німеччина, а тому, з огляду на розмір отримуваних відповідачем доходів позивачка вважає, що відповідач може виділяти на утримання дітей по 9 217 гривень на кожну дитину.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, не заперечив щодо стягнення аліментів у гарантованому законом розмірі, й просив врахувати, що розмір запитуваних позивачкою аліментів є занадто високим з огляду на втрачену відповідачем роботу в Республіці Німеччина, перебування останнього під переслідуванням закону з причини прострочення візи та незаконного перебування за межами України; незважаючи на фізичне перебування в Республіці Німеччина він не працевлаштований, виживає за гроші матері, котра також живе в Німеччині, окрім цього просить врахувати фіктивність наявного у справі контракту на працевлаштування.

Заслухавши пояснення та дослідивши докази Судом встановлені наступні обставини.

03.07.2014 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №913. В шлюбі у сторін народилися діти ОСОБА_7 , 2016 р.н. та ОСОБА_6 , 2015 р.н..

Позивачка разом з малолітніми дітьми проживає в АДРЕСА_1 , в квартирі, належній позивачці. Діти перебувають на її утриманні, остання займається їх доглядом та вихованням, розвитком, освітою і лікуванням. Мати дітей купує їм одяг, взуття, предмети гігієни і догляду, їжу.

В свою чергу відповідач ОСОБА_4 проживає окремо від дітей, працевлаштований за трудовим договором від 04.01.2021 року, укладеним із ОСОБА_8 , в республіці Німеччина. Згідно з означеним трудовим контрактом розмір заробітку відповідача складає 1650 євро щомісячно.

Судом також встановлено, що 30.04.2021 року роботодавцем відповідача розірвано укладений з ним трудовий договір, й надалі, 19.05.2021 року, відповідач отримав від окружного імміграційного управління міста Бергхайм, повістку про необхідність явки 25.05.2021 року з приводу порушеної проти відповідача процедури незаконного перебування в країні у звязку з простроченням візи.

Відтак 19.05.2021 року особу відповідача було внесено в картотеку злочинців. Станом на дату відкриття провадження у справі та дату ухвалення судового рішення відповідач все ще перебуває на території Німеччини.

Головне управління ДПС в Тернопільській області листом від 16.09.2021 року повідомляє про відсутність інформації з ДРФОПП про суми виплачених доходів та сплачених податків відповідачем у період з 01.01.2018 року по 30.06.2021 року.

Згідно частини 1 статті 1 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років (частини 1 та 2 статті 7 Сімейного кодексу України).

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавцем у статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач не бере участі в утриманні малолітнього сина та доньки, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак суд вважає, що даний розмір не є достатнім для гармонійного розвитку диітей.

Окрім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 є особою працездатного віку, будь-яких доказів, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обов`язків щодо утримання дітей не здобуто.

Суд обовязково враховує, що відповідач тривалий час перебуває за межами України, з 04.01.2021 року до 30.04.2021 року був офіційно працевлаштований у республіці Німеччина з щмісячним доходом в розмірі 1650 Євро, тобто за означений період ним було зароблено принаймні 6600 Євро. Відповідач продовжує проживати в країні з високими стандартами перебування, а відтак в змозі фінансово себе забезпечити на умовах країни з рівнем ВВП в 5 разів вищим, ніж в Україні.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, необхідність забезпечення прав малолітніх сина та доньки сторін справи на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі на кожну дитину в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

За вимогами ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89, 141, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі на кожну дитину в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи стягувати з 21.05. 2021 року, і до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 908 гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк