Провадження № 2/761/5046/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Мехеди А.В.,

за участю:

представника позивача - Бублика А.В. ,

представника відповідача - ОСОБА_5,

представника третьої особи - Грабовського О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із позовом, у якому просили стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 49 948,77 грн., та судові витрати у розмірі 1 762 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 липня 2017 року об 15 год 50 хв. на перехресті вул. Архипенка та пр. Г. Сталінграду в м. Київ відбулась ДТП, за участю автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу «Сitroen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Вказана пригода відбулася з вини ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП не була застрахована, МТСБУ здійснило виплату ОСОБА_3 у розмірі 49 248,77 грн., а також витрачено 700 грн. за послуги аварійного комісара. За таких обставин, позивач набув право регресної вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП, на підставі чого позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 вересня 2018 року матеріали цивільної справи було передано на розгляду судді Андрейчуку Т.В.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року цивільну справу було вирішено передати до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду справи за підсудністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2018 року матеріали цивільної справи було передано на розгляду судді Фроловій І.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження.

Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року було задоволено позовні вимоги Моторного (транспортне) страхового бюро України, а саме:

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторне (транспортне) страхове бюро України суму понесених витрат у розмірі 49 948,77 грн.;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторне (транспортне) страхове бюро України суму судового збору у розмірі 1 762 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року було виправлено описку в рішення суду від 28 січня 2019 року.

06 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 28 січня 2019 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року було скасовано заочне рішення від 28 січня 2019 року, призначено до розгляду по суті.

17 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_2 відповідно до якого, останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Свій відзив відповідач мотивує тим, що позивачем безпідставно здійснено виплату коштів, оскільки Відповідачем за справою було застраховано свою цивільно-правову відповідальність, а саме на час дорожньо- транспортної пригоди від 28 липня 2017 року цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за полісом №АЕ/3582642 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «Українська охоронна- страхова компанія».

28 грудня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У своїй відповіді представник зазначив, що після того як до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про ДТП (справа №43871) звернувся водій пошкодженого автомобіля «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , з боку позивача було перевірено факт наявності полісу ОСЦПВ власника автомобіля «Сітроен», номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до даних Централізованої бази МТСБУ на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована в жодній страховій компанії.

В свою чергу, щодо полісу цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Сітроен», номерний знак НОМЕР_2 , а саме полісу АЕ/3582642 від 26.07.2017 року, представник позивача зазначає, що відповідно до даних Централізованої бази МТСБУ факт наявності цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Сітроен», номерний знак НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоду не підтвердився, поліс АЕ/3582642 від 26.07.2017 року не знайдено, бланк облікований страховиком як втрачений.

15 лютого 2021 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від представника відповідача, зі змісту якого вбачається, що представник просить суд відмовити у задоволенні позовні вимог, мотивуючи це тим, що згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування»: «Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування».

Тобто, наданий як доказ Поліс №АЕ/3582642 є безпосередньо підтвердженням укладання Відповідачем договору страхування цивільно-правової відповідальності, який діяв на момент ДТП. Крім того, посилання представника Позивача на витяги з бази МТСБУ. щодо відсутності факту страхування, не заслуговують на увагу, оскільки за чинним законодавством вони не посвідчують факту укладання договору страхування.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія».

У судовому засіданні, яке відбулося 21 квітня 2021 року представником третьої особи було долучено копію оголошення Урядового кур`єру від ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про втрату бланків полісів обов`язкового страхового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

21 травня 2021 року на адресу суду надійшли пояснення від представника відповідача, відповідно до яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

22 червня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника поизвача, відповідно до яких останній просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні, позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнив позов.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено, що 28 липня 2017 року о 15 год. 50 хв. в м. Київ перехресті вул. Архипенка та пр. Г. Сталінграду сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу «Sitroen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до правового висновку, відображеного в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 917/154/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі № 922/5787/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 923/1382/16 та багатьох інших: «Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як зазначає представник позивача, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП не була застрахована, що підтверджується Довідкою з централізованої бази даних МТ СБУ від 28 липня 2017 року.

За умовами ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Згідно п. а) ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

На підставі викладеного 17 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до МТ СБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, що сталась 28 липня 2017 року.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно звіту №1566 про оцінку автомобіля «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного ФОП ОСОБА_4 14 серпня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КІА», у результаті його пошкодження, становить 56 355,68 грн.

За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, МТ СБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди та перераховано на рахунок ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 49 249,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1262712 від 20 грудня 2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до п. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Одночасно з цим суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем за справою було застраховано свою цивільно-правову відповідальність, а саме на час дорожньо- транспортної пригоди від 28 липня 2017 року цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за полісом №АЕ/3582642 АЕ/3582642 від 26.07.2017, термін дії з 00 год. 00 хв. 27.07.2017 по 00 год. 00 хв. 26.07.2018, що виданий ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія».

Згідно з ст. 18 Закону України «Про страхування» передбачено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Договір страхування життя може бути укладений як шляхом складання одного документа (договору страхування), підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, документами, підписаними стороною, яка їх надсилає. У разі надання страхувальником письмової заяви за формою, встановленою страховиком, що виражає намір укласти договір страхування, такий договір може бути укладений шляхом надіслання страхувальнику копії правил страхування та видачі страхувальнику страхового свідоцтва (поліса), який не містить розбіжностей з поданою заявою. Заява складається у двох примірниках, копія заяви надсилається страхувальнику з відміткою страховика або його уповноваженого представника про прийняття запропонованих умов страхування.

Таким чином, наданий як доказ Поліс №АЕ/3582642 є безпосередньо підтвердженням укладання Відповідачем договору страхування цивільно-правової відповідальності, який діяв на момент ДТП.

Також заслуговує на увагу те, що до ч.4 ст.18 Закону України «Про страхування» зазначено, що договір страхування набирає чинності з моменту знесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

В свою чергу, суд критично ставиться до посилання представника Позивача на витяги з бази МТСБУ. щодо відсутності факту страхування, оскільки за чинним законодавством вони не посвідчують факту укладання договору страхування.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України .«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37). чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язків страхувальника, який завдав шкоди.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15.

На підставі викладеного суд не погоджується з твердженнями Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо покладення на ОСОБА_2 обов`язку щодо відшкодування шкоди, оскільки цивільна відповідальність останнього була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія».

В свою чергу, одним із основних завдань Моторного (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п. 39.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 41.1. а) ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортний засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Отже, якщо врахувати, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Citroen», державний № НОМЕР_3 була застрахована на момент ДТП, то відповідно до чинного законодавства, саме ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» взяло на себе відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої Позивачу в ДТП винною особою.

Дане відшкодування шкоди, має бути здійснене страховиком винуватця ДТП в межах страхової суми (ліміту) за полісом, шляхом виплати страхового відшкодування, в разі звернення потерпілої особи до такого страховика та надання документів, необхідних для виплати страхового відшкодування.

Суд зауважує, що вичерпний перелік підстав, для проведення виплат МТСБУ зазначається в ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також заслуговує на увагу те, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 20.3. ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Станом на момент розгляду справи відсутні будь які докази того, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» визнано банкрутом чи ліквідовано.

Також заслуговує на увагу те, що позбавлення членства в МТСБУ не позбавляє ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» нести зобов`язання за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Про це говориться в п. 52.5. ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Встановивши, що саме з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, внаслідок якої завдано майнової шкоди, а протиправна поведінка відповідача, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діяннями та заподіяннями шкоди підтверджується належними доказами, які дають змогу дійти висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь Позивача завданої внаслідок ДТП майнової шкоди у розмірі 49 948,77 грн.

Проте у зв`язку з тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Citroen» державний номер НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу.

Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 9, 13.2, 22, 29, 34, 36, 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 25 Закону України «Про страхування», ст. ст. 11, 12, 22, 509, 511, 543, 636, 979, 988, 990, 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 223, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Моторне (транспортне) страхове бюро України, адреса місця знаходження - 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд.8, ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», адреса місця знаходження - 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145, .

Повний текст рішення виготовлений 12 жовтня 2021 року.

Суддя: