Справа № 275/938/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

при секретарі с/з Марієвській Н.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Києнка Д.О., представника співвідповідача ОСОБА_2 адвоката Нестеренка М.М., представника Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області Лужних Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Брусилівської селищної ради Житомирської області про визнання рішення незаконним та визнання свідоцтва про право власності недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Брусилівської селищної ради Житомирської області про визнання рішення незаконним та визнання свідоцтва про право власності недійсним, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне.

Так, в провадженні Брусилівського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за її позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1248 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній цивільній справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, в ході проведення якої з`ясувалось, що спірна земельна ділянка площею 0,1248 га не існує, оскільки була поділена, її частина площею 0, 0856 га з кадастровим номером :01:003:5486 була передана у власність ОСОБА_2 рішенням № 645 19 сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 24.07.2018р., яким затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2 .

Вважає, що вказаним рішенням Брусилівської селищної рад Житомирської області порушуються її права як землекористувача, оскільки нею акт погодження меж земельної ділянки та акт приймання-передачі межових знаків на зберігання не підписувався.

Вказала, що 04.08.2010р. її та ОСОБА_2 батько ОСОБА_3 подарував їй та її рідній сестрі ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1248 га, яка не була приватизована та перебувала в його користуванні. Позивачці було подаровано 42/100 частин будинку, а ОСОБА_2 було подаровано 58/100 частин будинку, який рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.10.2017р було між ними поділено. Тобто вважає, що до неї та до ОСОБА_2 перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,1248 га.

Тому, на думку позивачки, технічна документація для поділу спірної земельної ділянки згідно ст. 186 ЗК України мала бути погоджена нею як землекористувачем. А оскільки такого погодження вона не давала, вважає, що рішенням № 645 19 сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 24.07.2018р., яким частина спірної земельної ділянки передана у власність ОСОБА_2 , порушуються її права як землекористувача.

Просила визнати недійсним та скасувати рішення № 645 19 сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 24.07.2018р., яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0, 0865 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:003:5486; а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0, 0865 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:003:5486 на ім`я ОСОБА_2 (номер запису про право власності 27472048).

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вона позовні вимоги останньої не визнала через наступне. Так, вказала, що дійсно 04.08.2010 року її батько ОСОБА_3 подарував їй 58/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 ; 42/100 частки вказаного будинку було подаровано ОСОБА_1 . Рішенням сорок шостої сесії Брусилівської селищної ради Житомирської області п`ятого скликання від 28.10.2010р. їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню меж та виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 орієнтованою площею 0,08 га; аналогічно рішенням вказаної сесії ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,07 га. При цьому виготовити технічну документацію ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 тривалий час не могли, оскільки не був поділений будинок між ними. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.10.2017р. у цивільній справі № 275/454/15-ц спірний будинок між сторонами було поділено. Після цього ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Брусилівської селищної ради від 28.10.2010р. звернулась до землевпорядної організації та їй було виготовлено технічну документацію із землеустрою на присадибну земельну ділянку, тим більше, що саме ОСОБА_1 визначила межі користування земельною ділянкою, встановивши по межі користування паркан (єврозабор). Рішенням дев`ятнадцятої сесії Брусилівської селищної ради сьомого скликання від 24.07.2018р. технічну документацію було затверджено та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0, 0865 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:003:5486. При цьому частка земельної ділянки, переданої їй у власність, є навіть меншою та не відповідає виділеній частці у житловому будинку.

Вказала, що після затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у її власність тверді межові знаки не встановлювались, оскільки вони збігалися з штучними лінійними спорудами та рубежами (парканами та фасадами житлового будинку), про що ОСОБА_1 добровільно підписалась у акті.

Також зазначила, що ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» передбачено, що у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі ( на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватись.

Тобто вважає, що згідно аналізу відповідним статей ЗК України, ЗУ «Про землеустрій», Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. № 376, технічна документація із землеустрою затверджується органом місцевого самоврядування до встановлення межових знаків та підписання акту передачі твердих межових знаків на зберігання, які у певних випадках можуть не встановлюватись. При цьому вважає, що акт погодження меж земельної ділянки взагалі не передбачений нормами законодавства.

Тобто, на думку ОСОБА_2 , Брусилівська селищна рада під час розгляду та затвердження технічної документації із землеустрою діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому підстави для скасування її рішення від 24.07.2018р. про затвердження технічної документації та передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки відсутні.

Також вказала, що позовна вимога не може бути задоволена з тих підстав, що наслідки недійсності правочинів не застосовуються при розгляді справ даної категорії, адже рішення сесії є нормативним актом індивідуальної дії і не являється правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, і до нього не застосовуються норми ст. 215-236 ЦК України.

Також вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимоги щодо скасування свідоцтва на право власності на земельну ділянку, оскільки доказів існування такого свідоцтва позивачка до суду не надала.

Просила в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В свою чергу позивачкою ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив, згідно якої вона вважає доводи, викладені у відзиві ОСОБА_2 , необґрунтованими. Так, вказала, що на її звернення до Брусилівської селищної ради Житомирської області вона отримала відповідь, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2 , площею, 0,0865 га, виготовлена на замовлення ОСОБА_2 , яка була затверджена рішенням сесії Брусилівської селищної ради від 24.07.2018р., містила всі необхідні документи, в тому числі і акт погодження меж земельної ділянки та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, які були завірені підписами власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . При цьому, як вказує ОСОБА_1 , вона ці акти не підписувала.

Вказала, що між нею та ОСОБА_2 існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою площею 0, 1248 га, вказаний порядок користування не визначено, через що, прийнявши оспорюване рішення, Брусилівська селищна рада порушила її права. При цьому згідно ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Також вважає, що ст. 186 ЗК України передбачений обов`язок погоджувати технічну документацію із землеустрою щодо поділу, об`єднання земельних ділянок з власником земельної ділянки, або з її землекористувачем, чого не було зроблено ОСОБА_2 .

Крім того вважає, що витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і є свідоцтвом про право власності на спірну земельну ділянку, належну ОСОБА_2 , яке має бути визнано недійним.

Просила її позовні вимоги задовольнити.

В подальшому ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, зазначивши, що відповідно до архівного витягу з протоколу № 8 засідання виконавчого комітету Брусилівської селищної ради народних депутатів від 25.08.1993р. № 108 земельна ділянка площею 0, 25 га була передана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель ОСОБА_3 . З огляду на таке, а також на положення розділу Х Перехідних положень ЗК України, згідно п. 7 яких громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки, вважає, що Брусилівська селищна рада не мала права передавати цю земельну ділянку у власність ОСОБА_2 , оскільки вона вже була передана у 1993 році ОСОБА_3 .

Тому вважає, що рішення Брусилівської селищної ради сорок шостої сесії 6 скликання від 28.10.2010р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконним та підлягає скасуванню.

З аналогічних підстав, на думку позивачки, підлягає скасуванню й рішення № 645 Брусилівської селищної ради 19 сесії 7 скликання від 24.07.2018р. про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 0865 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:003:5486, яким порушуються також її права як землекористувача.

Просила визнати недійсним та скасувати рішення сорок шостої сесії Брусилівської селищної ради 6 скликання від 28.10.2010р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку в частині надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації по встановленню меж та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійним та скасувати рішення № 645 Брусилівської селищної ради 19 сесії 7 скликання від 24.07.2018р. про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 0865 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:003:5486; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0, 0865 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:003:5486, на ім`я ОСОБА_2 .

На уточнену позовну заяву ОСОБА_1 відповідачкою ОСОБА_2 було подано відзив, згідно якого ОСОБА_2 вважає збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними через наступне. Так, вказала, що ОСОБА_1 як доказ до уточненої позовної заяви подала архівний витяг від 09.04.2019 № 43 з протоколу № 8 засідання виконавчого комітету Брусилівської селищної ради народних депутатів від 25.08.1993р. № 108, яким ОСОБА_3 передано в приватну власність дві земельні ділянки згідно додатків № 1 та № 2, а саме згідно додатку № 1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, та згідно додатку № 2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0, 25 га. При цьому в додатку № 2 вказується, що загальна площа земельної ділянки становить 0, 25 га, з яких 0,25 га ріллі, тобто вся земельна ділянка знаходиться під ріллею, а не під житловим будинком та господарськими спорудами, і саме тому, на думку ОСОБА_2 , вказана земельна ділянка не мала поштової адреси. При цьому станом на 1993 рік житловий будинок по АДРЕСА_1 був побудований та мав поштову адресу. Тобто вважає, що ОСОБА_1 не доведено, що ОСОБА_3 у 1993 році була передана у власність земельна ділянка саме для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 .

Тому вважає, що рішення сорок шостої сесії Брусилівської селищної ради 6 скликання від 28.10.2010р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,08 га, а також ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0, 07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 » є законним, оскільки раніше вказана земельна ділянка ніколи у приватну власність не передавалась.

Крім того, зазначила, що вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсним рішення сорок шостої сесії Брусилівської селищної ради 6 скликання від 28.10.2010р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку» мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Просила у задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив ОСОБА_2 , згідно якої вважає вказаний відзив необґрунтованим. Так, вказала, що згідно архівного витягу з протоколу № 8 засідання виконавчого комітету Брусилівської селищної ради народних депутатів від 25.08.1993р. № 108 земельна ділянка площею 0, 25 га була передана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель ОСОБА_3 . При цьому відповідно до витягу з погосподарської книги по Брусилівській селищній раді за 1991-1195 та 2005-2010 роки було відкрито особовий рахунок № 249 та № 148 на ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , за яким рахується земельна ділянка площею 1 га. При цьому іншого особового рахунку на ОСОБА_3 по Брусилівській селищній раді відкрито не було. Тобто вважає, що Брусилівська селищна рада не мала права передавати у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, оскільки вона вже перебувала з 1993 року у власності ОСОБА_3 .

Також вказала, що оскільки частина житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , що за рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.10.2017р. була передана їй у власність, знаходиться на земельній ділянці, яка їй у власність не передавалась, то представниками Брусилівської селищної ради 23.07.2019р. було обстежено вказану земельну ділянку та було встановлено, що господарська будівля (хлів) ОСОБА_1 щільно примикає до бетонної огорожі без доступу для обслуговування даної будівлі. Тобто ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 приватизувала частину земельної ділянки і таким чином позбавила її можливості обслуговувати господарську будівлю, що їй належить на праві власності.

Просила її уточнені позовні вимоги задовольнити.

Відповідачкою ОСОБА_2 були подані заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 , згідно яких вважає, що зміст акту комісійного обстеження земельної ділянки від 23.07.2019р. № 2, у відповідності до якого комісія Брусилівської селищної ради обстежила земельну ділянку в АДРЕСА_1 , орієнтировною площею 0, 07 га, згідно якого господарська будівля (хлів) ОСОБА_1 щільно примикає до бетонної огорожі без доступу для обслуговування даної будівлі, не відповідає ескізу будівель, наявному у вказаному акті, в якому чітко зафіксовано наявність доступу до господарської будівлі ОСОБА_1 . Вважає, що вказаний акт не надає правових підстав для задоволення позову та позбавлення її права власності на земельну ділянку через відсутність часткового доступу до господарської споруди позивачки.

Просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Києнко Д.О. уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповідях на відзиви. ОСОБА_1 додатково пояснила, що межі приватизованої ОСОБА_2 спірної земельної ділянки співпадають з бетонною огорожею, що розподіляє земельну ділянку площею 0,1248 га по АДРЕСА_1 на дві земельні ділянки. Вказала, що ця бетонна огорожа була встановлена нею ще до поділу судом житлового будинку між нею та відповідачкою через постійні сварки між ними, тобто вони з відповідачкою фактично користуються кожен окремою часткою земельної ділянки за вказаною адресою. Також зазначила, що має доступ до свого хліву лише зі сторони входу до нього, з інших сторін вона хлів обслуговувати можливості не має через бетонний паркан. Вважає, що до встановлення судом порядку користування земельною ділянкою площею 0,1248 га, ОСОБА_2 не мала права оформлювати право власності на частину земельної ділянки. Просила її позовні вимоги задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Нестеренко М.М. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзивах на позовні заяви ОСОБА_1 . Додатково зазначив, що згідно з практикою Верховного Суду рішення органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оскарженню не підлягає, оскільки жодних прав не породжує. Крім того зазначив, що між сторонами у справі фактично склався порядок користування спірною земельною ділянкою з тих пір, коли ОСОБА_1 було встановлено паркан, що розподілив земельну ділянку навпіл. Також вказав, що частина земельної ділянки, якою користувалась ОСОБА_2 та яку в подальшому приватизувала, навіть менше, ніж належна їй частка у праві власності на будинок. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представник Брусилівської селищної ради Житомирської області за довіреністю Лужних Л.В. в судовому засіданні пояснила, що приймаючи оскаржувані ОСОБА_1 рішення, Брусилівська селищна рада діяла в межах наданих їй повноважень, маючи необхідний для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пакет документів. При цьому перевіряти достовірність поданих документів за законом селищна рада не повинна, оскільки відповідальність за це несе особа, яка такі документи подала. Також зазначила, що в селищній раді відсутні відомості, що ОСОБА_3 після передачі йому у власність земельної ділянки згідно рішення від 25.08.1993р. № 108 виконавчого комітету Брусилівської селищної ради народних депутатів оформив таке право належним чином, отримавши державний акт на вказану земельну ділянку та зареєструвавши його у встановленому на той час порядку. Тобто вважає, що фактично ОСОБА_3 права власності на передану йому земельну ділянку не набув, тому Брусилівська селищна рада могла розпоряджатись вказаної земельною ділянкою, дозволивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виготовити технічні документації на частини земельної ділянки згідно їх часток у праві власності на розташований на земельній ділянці будинок та в подальшому затвердивши виготовлену технічну документацію ОСОБА_2 та передавши їй її частину земельної ділянки у власність. Просила винести рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 04.08.2010р. ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0, 1248 га, яка не приватизована та перебуває в його користуванні. Житловий будинок подаровано в таких частках: ОСОБА_1 - 42/100 частини будинку, ОСОБА_2 - 58/100 частин будинку (а.с. 5-7 т. 1).

Рішенням сорок шостої сесії п`ятого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 28.10.2010 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації по встановленню меж та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 - на земельну ділянку площею 0,07 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; та ОСОБА_2 - на земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36-37 т. 1).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.10.2017, яке набрало чинності, у цивільній справі № 275/454/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частини житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково та їй було виділено в натурі 58/100 частин вказаного домоволодіння (а.с. 2-5 т. 2).

Рішенням дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 24.07.2018 р. № 645 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,0865 га, кадастровий номер :01:003:5486, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, та передано вказану земельну ділянку їй у власність (а.с. 38 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом б ч. 1 ст. 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України регламентовано, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно ч. 2, 4 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок.

Згідно ч. 1, 2 вказаної статті ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/ або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи - позивача у справі.

Крім того, законодавством передбачено, що акт органу місцевого самоврядування може визнаватися недійсним лише у випадку, коли він порушує права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою (ст. 155 ЗК України), а визнаватися незаконним та скасовуватися правовий акт органу влади чи місцевого самоврядування може лише за позовом власника майна у випадку невідповідності закону чи порушення прав власника (ст. 393 ЦК України).

Так, оспорюване позивачкою рішення дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 24.07.2018 р. № 645, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:5486, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , винесено в межах наданих Брусилівській селищній раді законом, а саме ст. 122 ЗК України, повноважень та на підставі передбачених в ч. 2 ст. 118 ЗК України документів, які в свою чергу відповідають вимогам земельного законодавства України, в тому числі ст. 55 ЗУ «Про землеустрій». та, на думку суду, прав позивачки ОСОБА_1 не порушують.

Доводи ОСОБА_1 щодо непогодження з нею як з землекористувачем технічної документації із землеустрою при поділі спірної земельної ділянки площею 0,1248 га, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, згідно абз. 3 ч. 12 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами фактично склався порядок користування спірною земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1248 га, та фактично вказана земельна ділянка була поділена сторонами шляхом встановлення саме позивачкою бетонного паркану, після чого сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали суміжними землекористувачами. При цьому спільна межа земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:5486, яку набула у власність ОСОБА_2 , з земельною ділянкою, якою користується ОСОБА_1. , проходить точно по паркану, встановленому позивачкою ОСОБА_1 . Тобто ОСОБА_2 було приватизовано земельну ділянку розміром, пропорційно до її частки у праві власності на житловий будинок, та в межах згідно існуючого між нею та ОСОБА_1 порядку користування земельною ділянкою, на якій вказаний будинок був розміщений.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд в своїй постанові від 28.03.2018р. у справі № 581/1039/15-ц, зазначивши, що підписання суміжним землекористувачем акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Доводи ОСОБА_1 щодо неможливості обслуговувати нею через обмежений доступ у зв`язку з наявним бетонним парканом належну їй господарську будівлю (хлів), на думку суду, не можуть слугувати підставою для визнання рішення Брусилівської селищної ради Житомирської області від 24.07.2018 р. № 645 недійсним, оскільки, як було встановлено судом, саме ОСОБА_1 було встановлено вказаний бетонний паркан та фактично встановлено межі та порядок користування спірною земельною ділянкою.

Також суд не приймає до уваги доводи позивачки ОСОБА_1 щодо незаконності рішення дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Житомирської області від 24.07.2018 р. № 645, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:5486, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а також рішення Брусилівської селищної ради сорок шостої сесії 6 скликання від 28.10.2010р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 », через належність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1248 га, на праві власності ОСОБА_3 , через що селищна рада не мала права розпоряджатись земельною ділянкою, з огляду на наступне.

Так, дійсно, судом встановлено, що відповідно до архівного витягу з протоколу № 8 засідання виконавчого комітету Брусилівської селищної ради народних депутатів від 25.08.1993р. № 108 земельна ділянка площею 0, 25 га була передана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель ОСОБА_3 (а.с. 98 т. 1).

При цьому згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України ( в ред. 1990 року), що діяв на момент передачі спірної земельної ділянки у власність, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Також відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України ( в ред. 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки суду не надано доказів отримання ОСОБА_3 державного акта на передану йому у власність земельну ділянку та реєстрації такого державного акта у встановленому на той час порядку, суд вважає, що ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , не набув.

До того ж такі висновки суду підтверджуються й договором дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , сторонам у справі, в п. 1 якого зазначено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1248 га, яка не приватизована і перебуває у користуванні дарувателя ОСОБА_3 (а.с. 5 т. 1).

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідачки ОСОБА_2 щодо необхідності розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Брусилівської селищної ради сорок шостої сесії 6 скликання від 28.10.2010р. «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 » в порядку адміністративного судочинства, оскільки за змістом позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, позивачка не згодна з вказаним рішенням через наявність, як вона вважає, речового права на спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 , що унеможливлювало, на її думку, розпорядження вказаною земельною ділянкою Брусилівською селищною радою.

При цьому спори, що виникають з цивільних, земельних правовідносин тощо, згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають саме в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0, 0865 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:003:5486, на ім`я ОСОБА_2 , суд звертає увагу позивачки на наступне.

Так, згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При цьому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачено видачі свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомості, в тому числі й на земельні ділянки, після державної реєстрації речових прав на них.

З врахуванням наведеного, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Брусилівської селищної ради Житомирської області про визнання рішення незаконним та визнання свідоцтва про право власності недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

СУДДЯ О.С. Данилюк