Номер провадження: 22-ц/813/7203/21
Номер справи місцевого суду: 495/7717/18
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

переглянувши справу №495/7717/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року у складі судді Шевчук Ю.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 27 серпня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, після уточнення 13 листопада 2018 року вимог остаточно просив:

стягнути з відповідача ОСОБА_4 борг за розпискою від 17 лютого 2011 року спадкодавця ОСОБА_5 з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми 8196 доларів США

у зв`язку з відмовою ОСОБА_4 від повернення боргу на підставі частини 2 статті 1282 ЦК України в рахунок погашення заборгованості накласти стягнення на земельну ділянку площею 5,80 га, що розташована на території Приморської сільської ради масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка за життя належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту серії П-ОД №070766;

визнати право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 5,80 га, що розташована на території Приморської сільської ради масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка за життя належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Державного акту серії П-ОД №070766 (відповідно до даних Державного земельного кадастру земельній ділянці кадастровий номер не присвоювався) (а.с.3-7, 89-93).

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.34-35).

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку (а.с.36-38).

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що вимоги є незаконними, адже розписку батьком написано 17 лютого 2011 року, відповідно до якої грошові кошти були надані йому строком на один місяць, тобто до 17 березня 2011 року. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже позивач після спливу терміну сплати боргу мав 3 роки для звернення до суду з вимогою про стягнення з батька заборгованості, чого не зробив. Позивач звернувся до суду через 7 років до спадкодавця про стягнення грошової суми у порушення вимог статті 1281 ЦК України, отже втратив право вимоги. Безпідставними є вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, що належала батькові, з моменту несплати батьком суми боргу, а саме з 2011 року по теперішній час позивач самовільно користується земельною ділянкою та отримує з неї вигоду без реєстрації речового права на земельну ділянку (а.с.66-68).

3 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_6 подала заяву про застосування позовної давності (а.с.71-72).

5 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про дотримання строків позовної давності обґрунтовуючи тим, що згідно частини 2 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Білгород-Дністровський міськрайонний суд рішення за позовними вимогами ОСОБА_4 про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ухвалив лише 31травня 2018 року, рішення набрало законної сили у червні 2018 року. Таким чином, позивач міг дізнатися про те, що з`явився спадкоємець майна померлого ОСОБА_5 не раніше червня 2018 року, до даної дати спадкоємців, які прийняли спадщину не було. Отже, строки встановлені для пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємця в силу положень частини 2 статті 1281 ЦК України повинні відраховуватися з літа 2018 року, коли з`явився спадкоємець, що прийняв спадщину і до якого відповідно статті 1281 ЦК України ОСОБА_1 має право пред`явити відповідні вимоги. До літа 2018 року ОСОБА_1 на мав до кого пред`явити вимогу (а.с.84-86).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 грудня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.107-108).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 4 лютого 2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №495/2779/18 за позовом ОСОБА_4 до Приморської сільської ради про визнання державного акту втраченим, визнання права власності на спадкове майно (а.с.130-132).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 1 липня 2019 року провадження у справі поновлено (а.с.137).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг спадкодавця в розмірі 3000 доларів США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 83520,00 грн.; в решті вимог відмовлено; стягнуто витрати на сплату судового збору в сумі 1968,19 грн. (а.с.193-199).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення боргу спадкодавця і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимоги про стягнення боргу спадкодавця (а.с.202-205).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права полягає в наступному. У розписці зазначено, що ОСОБА_5 брав у ОСОБА_1 в борг 3000 доларів, але не вказано яких саме. Не зрозумілим є у розписці зазначення того, що у разі не повернення коштів через місяць земельна ділянка площею 5,8 га залишається у ОСОБА_1 , при цьому не вказано на яких умовах ділянка залишається у ОСОБА_1 . В розписці відсутнє зобов`язання батька повернути кошти. За життя ОСОБА_5 ОСОБА_1 не звертався до суду за поверненням боргу, позов пред`явив через 7 років до спадкодавця.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що строк позовної давності дотримано, позивач у передбачений законом строк пред`явив вимоги до спадкоємця, що підтверджується надісланою в нотаріальну контору претензію про повернення заборгованості. Відповідач як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови договору, прийнявши спадщину, в силу статей 1281, 1282 ЦК України зобов`язана у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. Враховуючи, що право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 за відповідачем ОСОБА_7 було визнано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року, а з позовною заявою до суду позивач звернувся 27 серпня 2018 року, то доводи відповідача щодо необхідності застосування строків позовної давності відносно позовних вимог позивача не ґрунтуються на законі, тому задоволенню не підлягають. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не існувало жодного спору. Спір виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 після того, як остання отримала спадщину у 2018 році, до цього жодних спорів не було. Твердження про те, що начебто не існує обов`язку повернути, борг безпідставні, оскільки про обов`язок повернути борг прямо зазначено у тексті самої розписки від 17 лютого 2011 року (а.с.220-225).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно розписки, складеної та підписаної ОСОБА_5 17 лютого 2011 року, ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3000 доларів строком на один місяць (а.с.8).

ОСОБА_5 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 5,80 га цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташована на території Приморської сільської ради, масив 10, ділянка № НОМЕР_2 , що посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 22 жовтня 2002 року Білгород-Дністровською районною адміністрацією, серія П-ОД №070766 (а.с.13).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 60 років (а.с.7).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року в справі №495/2779/18 позов ОСОБА_8 (звернулась до суду 28 березня 2018 року) про визнання державного акту втраченим, визнання права власності на спадкове майно задоволено; визнано втраченим Державний акт на право приватної власності на землю серії П-ОД №070766 на земельну ділянку площею 5,80 га, виданий Білгород-Дністровською районною адміністрацією 22 жовтня 2002 року на ім`я ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_8 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 5,80 га цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташовану на території Приморської сільської ради, масив НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 22 жовтня 2002 року Білгород-Дністровською районною адміністрацією, серія П-ОД №070766 (а.с.125).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2018 року в справі № 495/6625/17 позов ОСОБА_8 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено, визначено ОСОБА_8 додатковий строк 3 місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18-19).

Станом на 26 вересня 2018 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с.56).

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 як до спадкоємця про стягнення боргу спадкодавця ОСОБА_5 пред`явлено до суду 27 серпня 2018 року.

Судом першої інстанції на підставі поданих учасниками справи доказів встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мали місце правовідносини позики грошових коштів, на підтвердження укладення в усній формі договору позики та його умов ОСОБА_1 представлено розписку від 17 лютого 2011 року ОСОБА_5 як позичальника, яка посвідчує передання ОСОБА_5 позикодавцем ОСОБА_1 грошової суми 3000 доларів строком на один місяць.

У визначених статтею 1046 ЦК України відносинах позики грошових коштів, розписка у розумінні положень частини 2 статті 1047 ЦК України є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику.

Написання ОСОБА_5 розписки від 17 лютого 2011 року про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 3000 доларів під зобов`язання повернути вказану суму коштів через один місяць не спростовано, оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_1 .

Оскільки розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові, то, виходячи від зворотного, знаходження оригіналу розписки у позикодавця є підтвердження не повернення суми повністю чи частково.

Таким чином, фактичне знаходження оригіналу розписки у ОСОБА_1 підтверджує не повернення боргу, доказів протиправного утримання ОСОБА_1 у себе боргової розписки, рівно як безспірних письмових доказів повернення суми позики не надано.

ОСОБА_1 зазначає, що передано позику 3000 доларів США, дійсно у розписці не зазначено про національну валюту якої країни йдеться, проте ОСОБА_7 , яка звертає на дане увагу, не надано доказів того, що у позику батько отримав не 3000 доларів США, а 3000 доларів іншої країни відмінної від США. Тому, оскільки іншого не встановлено, суд виходить з передачі у позику саме 3000 доларів США.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня, при цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Верховний Суд у своїй практиці орієнтує на те, що, зокрема, відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Отже, суд виходить з того, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 у позику 3000 доларів США та, відповідно, був зобов`язаний повернути ОСОБА_1 суму позики 3000 доларів США (тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яку отримав у позику), доказів повернення суми позики ОСОБА_5 за життя не надано.

Відповідно до положень частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Обов`язок ОСОБА_5 повернути суму позики ОСОБА_1 увійшов до складу спадщини.

Згідно частини 1 статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язні повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

В справі відсутні докази того, що ОСОБА_6 як спадкоємець повідомляла ОСОБА_1 про відкриття спадщини до майна померлого ОСОБА_5 .

Наявна в справі інформація зі Спадкового реєстру вказує на відсутність станом на 26 вересня 2018 року заведеної нотаріусом спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Зі змісту судового рішення від 31 травня 2018 року в справі №№495/6625/17 вбачається, що лише у кінці 2017 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Положення частин 2, 3, 4 статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на дату подачі позову) визначали, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч.2); якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч.3); кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.4).

Спадкоємець померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6 не звернулась у передбачені частиною 1 статті 1269, частиною 1 статті 1270 ЦК України порядку та строки до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Наслідком пропущення строку для прийняття спадщини стало те, що у 2017 році ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про визначення їй додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини, судове рішення за цими позовними вимогами ухвалено судом 31 травня 2018 року. Відсутність у Спадковому реєстрі станом на 26 вересня 2018 року інформації про відкриття спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 вказує на те, що ОСОБА_6 на вказану дату так і не реалізувала судове рішення про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Одночасно зі справою №495/6625/17, розглядалась в суді й справа №495/2779/18 за вимогами ОСОБА_8 від 28 березня 2018 року, рішення у цій справі ухвалено 17 квітня 2018 року, яким, зокрема, визнано за ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 право на спадщину (на земельну ділянку).

З огляду на те, що судове рішення в справі №495/6625/17 ухвалено судом 31 травня 2018 року, судове рішення в справі №495/2779/18 ухвалено судом 17 квітня 2018 року, що станом на 26 вересня 2018 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкову справу до майна померлого ОСОБА_5 тощо, звернення ОСОБА_1 27 серпня 2018 року до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення в порядку статті 1281 ЦК України боргу спадкодавця ОСОБА_5 є пред`явленням ОСОБА_1 як кредитором спадкодавця вимог до ОСОБА_8 як спадкоємця з дотриманням передбачених частиною 2 статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на дату звернення до суду) строків пред`явлення своїх вимог до спадкоємця, яка прийняла спадщину.

Підстави для застосування положень частини 4 статті 1281 ЦК України відсутні.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вимога кредитора, що задоволена судом, становить 3000 доларів США. Отриманим у спадщину майном є земельна ділянка площею 5,80 га цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». ОСОБА_6 не посилається на те, що вартість отриманого нею у спадщину майна (земельної ділянки, зокрема) менша, ніж розмір задоволеної судом вимоги кредитора ОСОБА_1 3000 доларів США.

У даній справі спірними є правовідносини між ОСОБА_1 (як кредитором ОСОБА_5 , який є спадкодавцем для ОСОБА_8 ) та ОСОБА_7 , правовідносини регулюються положеннями статей 1281, 1282 ЦК України.

У даній справі не є спірними правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо позики, тому відсутні правові підстави для розгляду питання позовної давності щодо позики грошових коштів, підтвердженої розпискою позичальника ОСОБА_5 від 17 лютого 2011 року.

Строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України, та строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, передбачений статтею 1281 ЦК України, мають різну правову природу.

Підстави для скасування рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 3000 доларів США як боргу спадкодавця ОСОБА_5 відсутні.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних від простроченої суми, визнання права власності на земельну ділянку тощо не оскаржено, тому, в силу визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції при даному апеляційному перегляді справи не перевіряється.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова