Справа № 544/681/20
№ 2/544/25/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 жовтня 2021 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

представника позивача адвоката Івасина О.Р.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Ковтуна М.В.,

розглянувши в залі суду м. Пирятин по вул. Соборна,41, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про реальний розподіл спільного сумісного майна,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1 про реальний розподіл спільного сумісного майна. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2001 року до 06 березня 2018 року. Від шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони всі проживають у будинку по АДРЕСА_1 . Рішенням суду від 19.03.2020 вказаний житловий будинок визнаний об`єктом спільної сумісної власності та проведений розподіл на ідеальні частки з визнанням за сторонами права власності на нього по Ѕ частині. Просила провести його розподіл в натурі згідно висновку фахівця ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» за першим варіантом.

За час спільного життя за спільні кошти вони з відповідачем також придбали рухоме майно на суму 235 530 грн, яке є об`єктом спільної сумісної власності, проте відповідач в добровільному порядку відмовляється провести його розподіл.

В ході судового розгляду позивачка уточнила свої вимоги та зазначила, що на підставі ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 01.12.2020 року Полтавським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України проведена судова будівельно- технічна експертиза для визначення варіантів розподілу будинковолодіння.

За результатами експертизи, експертом запропоновано 3 варіанти розподілу вказаного вище житлового будинку.

Ознайомившись з варіантами, позивачка вважає, що найкращим варіантом розподілу житлового будинку буде варіант № 2. Відповідно до запропонованого варіанту першому співвласнику виділяється квартира АДРЕСА_2 у складі: коридор 1-1 площею 6,5 кв.м., кімната 1-6 площею 20,0 кв.м., частина кімнати 1-7 (1-7а) площею 11,8 кв.м., шафа 9 площею 0,4 кв.м, шафа 11 площею 0,5 кв.м., коридор 13 площею 2,9 кв.м., загальною площею 42,1 кв.м. з наступними господарськими будівлями і спорудами: прибудова літ.а (коридор І); убиральня літ. Б.; погріб літ. Г; частина сараю літ. Г (літня кухня, кладова ); зливна яма № 1 та водогін № 2 залишається у спільному користуванні.

Частка першого співвласника в загальній власності об`єкта нерухомого майна становить на 1996,5 грн менше.

Другому співвласнику виділяється квартира АДРЕСА_3 , яка складається: кухня 1-2 площею 9,6 кв.м, ванна 1-3 площею 4,0 кв.м, убиральня 1-4 площею 1,7 кв.м, кухня 1-5 площею 11,1 кв.м., кімната 1-8а площею 14,0 кв.м., в т.ч.: кімната 1-8 - 9,5м2, частина кімнати 1-7 - 4,5 м2, шафа 10 площею 0,5 кв.м., шафа 12 площею 0,3 кв.м., коридор 14 площею 1,6 кв.м., всього 42,8 кв.м., із такими господарськими будівлями і спорудами: погріб літ. під-Г, частина сараю літ. Г, зливна яма № 1 та водогін № 2 залишається у спільному користуванні.

Частка другого співвласника в загальній власності об`єкта більше на 1 996,50 грн.

Відповідно до запропонованого варіанту розподілу житлового будинку частки співвласників рівні.

Просить визнати в порядку розподілу за відповідачем право власності на квартиру АДРЕСА_2 з господарськими спорудами вказаного варіанту розподілу №2, за собою визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3 з господарськими спорудами.

Крім того, зазначає, що після подачі позовної заяви відповідач самовільно виніс з приміщенням житлового будинку спільне майно, тому позивач вважає за необхідне змінити перелік майна, який підлягає визнанню на праві власності за нею, виходячи з того майна, яке перебуває у володінні позивача.

Позивач просить визнати за нею право власності наступне майно: кухонний куточок- 3500 грн; шафи кухонні 3*1000- 3000 грн, стіл-тумба- 2000 грн, газова плита -3700 грн, мийка -500 грн, пральна машина - 8800 грн, ванна- 2000 грн, раковина в ванній кімнаті- 1500 грн, дзеркало в ванній кімнаті- 1000 грн., унітаз - 1 500 грн, раковина в туалетній кімнаті - 2000 грн, м`який куточок - 9200 грн, журнальний стіл - 600 грн, двоспальне ліжко - 2300 грн, трельяж- 1 000 грн, меблева стінка - 7400 грн, тумба під телевізор - 1 400 грн, диван-софа - 2400 грн, шифер 42 листа * 70 - 2940 грн, супутникова антена - 2000 грн, дровокол- 3000 грн, стільці 4 шт.- 2000 грн, тумба біля ліжка 2 шт. - 1200 грн, на загальну суму 77 540,00 грн. Інше майно залишити за відповідачем.

Просить також стягнути з відповідача на свою користь суму сплачені судового збору, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи, витрати на правову допомогу.

Відповідач надав суду відзив на уточнений позов, у якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на те, що із запропонованого варіанту розподілу №2 убачається, що при такому поділі житлового будинку на окремі квартири не дотримується вимога рівності часток співвласників у праві власності, хоча дотримання такої вимоги можливе (варіант№3).

Запропоновані експертним висновком варіанти розподілу домоволодіння передбачають здійснення переобладнань і перепланувань будинку, у тому числі які передбачають втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування (закладення дверних отворів, улаштування перегородок, дверних отворів, улаштування самостійних систем опалення, електропостачання, водопостачання, водовідведення).

В цій частині експертний висновок містить умову, що його (висновку) застосування можливе лише за умови наявності узгодження з виконкомом місцевої ради народних депутатів, газовим господарством і пожежною інспекцією.

Враховуючи, що такої установи як виконком місцевої ради народних депутатів не існує, то і узгодити перепланування і переобладнання будинку у відповідності до варіантів розподілу, передбачених експертним висновком, неможливо. Отже, відповідно висновок експерта № 113 від 26.02.2021 року не може бути застосований при вирішенні судом даного спору.

Позовні вимоги у частині поділу рухомого майна відповідачем не визнаються з підстав їх безпідставності та необгунтованості.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. При цьому зазначив, що уточнення позивачем вимог в частині проведення розподілу в натурі спільного будинковолодіння за обраним нею варіантом, не позбавляє суд можливості обрати інший варіант розподілу, запропонований експертом. Вважає доводи відповідача про необхідність узгодження необхідних перепланувань за обраним варіантом розподілу з відповідними службами безпідставними та такими, що не впливають на прийняття судом рішення про поділ майна.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Разом з тим, визнав, що в період шлюбу було придбане наступне спільно майно: кухонний куточок, стільці - 4 шт., мийку, газову плиту, газову колонку, журнальний стіл вартістю 600 грн, м`який куточок, пральну машину, стінку меблеву, диван-софу, тумбочку під телевізор вартістю 1400 грн, ліжко двоспальне, тумбочку до ліжка - 2 шт., шафи кухонні - 3 шт, шафу вартістю 800 грн, пилосос, велосипед, бензокосу, сейф, рушницю. При цьому, вважає, що визначена позивачем вартість майна завищена та не відповідає дійсності, окрім вартості шафи, журнального столу та тумбочки під телевізор. Зазначив, що пасіка була придбана ним після розірвання шлюбних відносин з позивачем, наявність іншого майна, зазначеного у переліку позовної заяви, заперечив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі щодо поділу нерухомого майна та при вирішенні вимог в частині поділу рухомого майна поклався на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні дала пояснення про те, що добре знає подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Знає, що вони разом будували будинок, яке ними було спільно придбане рухоме майно, пояснити не змогла, оскільки в будинку особисто не була.

Свідок ОСОБА_6 у суді підтвердила, що відповідач почав тримати пасіку 2-3 роки тому, її чоловік давав йому 2 вулики у 2019 році. Будь- яких матеріалів для виготовлення воріт чи паркану, невстановлених воріт на території подвір`я подружжя вона не бачила.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що відповідач почав тримати пасіку з 2019 року, він йому допомагав перевозити вулики. Ворота та паркан на подвір`ї, де проживали подружжя, був установлений.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 2001 року до 13 березня 2018 року (а.с.15).

В період шлюбу подружжя збудували житловий будинок А-1 загальною площею 88,1 кв. м., житловою площею 45,8 кв. м. та прибудинковими спорудами: вбиральня Б, погріб В, сарай Г, погріб Д, зливна яма № 1 , водогін №2 у АДРЕСА_1 на землі Великокручанської сільської ради (а.с.18-20).

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України).

У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.03.2020 вказаний житловий будинок із господарськими спорудами визнаний об`єктом спільної сумісної власності подружжя та проведений його розподіл на ідеальні частки з визнанням права власності по Ѕ частині за кожним із подружжя. Позивач зареєструвала своє право на частку у спільному майні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.16, 85-86) .

Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем виник спір щодо порядку користування спільним домоволодінням.

За приписами ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до положень ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 364 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Виходячи з положень ст. 183 ЦК України виділ частки в натурі може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідатиме розміру їх часток у домоволодінні, та можливості переобладнати будинок в ізольовані квартири з улаштуванням у кожній частині будинку окремих систем водопостачання, каналізації, опалення та газопостачання, оскільки поділ будинку на частини передбачає користування кожним із співвласників цих послуг окремо.

Крім того, у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру), окремою системою життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

Для визначення можливих варіантів розподілу домоволодіння у справі, ухвалою суду від 01.12.2020 було призначено проведення будівельно-технічної експертизи, яку доручено виконати Полтавському науково-дослідного експертно-криміналістичному центру УМВС України, за результатами якої було отримано висновок №113 від 26.02.2021 (а.с.102-127).

У висновку судової будівельно-технічної експертизи №113 від 26.02.2021 експертом запропоновано три варіанти розподілу домоволодіння у натурі відповідно до часток співвласників, якими визначено технічну можливість переобладнати спірне приміщення в ізольовані квартири та проведенням ряду перепланувань та переобладнань. Позивач просила провести розподіл житлового будинку за запропонованим експертом варіантом №2, відповідно до якого квартиру АДРЕСА_2 (на схемі пофарбовано синім кольором) просила виділити у власність відповідача, а в свою власність виділити квартиру АДРЕСА_3 (на схемі пофарбовано рожевим кольором) (а.с.125).

Із обраного позивачем варіанту поділу житлового будинку убачається, що у власність співвласника квартири АДРЕСА_2 не виділено приміщення ванної кімнати, вбиральні та кухні, а тому обгрунтованими є доводи представника відповідача про те, що ці приміщення він буде змушений облаштовувати шляхом переобладнання житлових кімнат у нежитлові, що потребує додаткових витрат та отримання відповідних дозволів. Зазначені обставини мають істотне значення, в тому числі у контексті дотримання судом при поділі майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, вимог частини першої статті 71 СК України щодо урахування інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. При цьому у висновку експерта відсутні висновки щодо можливості облаштування за запропонованим варіантом вбиральні, ванни та кухні у квартирі АДРЕСА_2 житлового будинку. Не зазначено за рахунок яких саме приміщень можливо переобладнати приміщення з житлового в нежитлове, чи відповідає це вимогам будівельних норм та безпеки, а також вартість таких робіт.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (із змінами і доповненнями) власникам, наймачам приміщень житлових будинків і гуртожитків надано право, зокрема, на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК Української РСР.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

При поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження щодо встановлення відокремленого газо-, водо- та електропостачання.

Суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства щодо збирання доказів, з метою реалізації учасними своїх процесуальних прав, роз`яснив представнику позивача необхідність подачі відповідних висновків, проте представник позивача відмовився надавати такі суду, мотивуючи тим, що отримає відповідні висновки після винесення судового рішення.

Враховуючи викладене, оскільки при поділі житлового будинку в натурі за висновком експерта сторонам необхідно здійснити певний перелік робіт з переобладнання та перепланування вказаного житлового будинку, в тому числі влаштування інженерних систем комунікацій, вказані роботи передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, суд повинен перевірити відповідні висновки відповідних органів про допустимість пов`язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, а також дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування житлового будинку (у разі втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування). Оскільки позивач відповідні висновки та дозвільні документи суду не надала, суд позбавлений можливості ухвалити рішення про поділ житлового будинку у відповідності до вимог чинного законодавства.

Без встановлення зазначених обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, неможливо ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У відповідності ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з недостатністю вищевказаних доказів у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині поділу в натурі житлового будинку слід відмовити.

Щодо поділу набутого в період шлюбу майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що у період шлюбу сторонами за спільні сімейні кошти було придбано такі речі і предмети домашнього вжитку: кухонний куточок, стільці - 4 шт., мийку, газову плиту, газову колонку, журнальний стіл вартістю 600 грн, м`який куточок, пральну машину, стінку меблеву, диван-софу, тумбочку під телевізор вартістю 1400 грн, ліжко двоспальне, тумбочку до ліжка - 2 шт., шафи кухонні - 3 шт, шафу вартістю 800 грн, пилосос, велосипед, бензокосу, сейф, рушницю.

Документів, які б указували на час придбання указаних речей позивач суду не надала, проте відповідач у судовому засіданні погодився та визнав, що указані речі буди набуті в період їх спільного проживання, тому ці обставини відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Ці речі суд визнає об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Наявність інший речей згідно переліку, наведеного в позовній заяві, та їх придбання в період шлюбу позивачем, всупереч ст. 81 ЦПК України, не доведено. Крім того, в уточнених позовних вимогах позивач просить виділити їй у власність речі (ванна, раковина, унітаз, дзеркало, дровокол, супутникова антенна трельяж, стіл-тумба), які не входять до наведенного нею переліку придбаного з відповідачем за спільні кошти майна.

Щодо тих речей, які суд визнав об`єктами спільної сумісної власності подружжя, поділу між сторонами підлягають лише наступні речі: журнальний стіл вартістю 600 грн, шафу вартістю 800 грн, тумбочку під телевізор вартістю 1400 грн. Відповідач не оспорював вартості вказаних речей, тому суд прийняв їх вартість як дійсну. Щодо поділу інших речей та оцінки їх вартості між сторонами не було досягнуто згоди. На підтвердження дійсної вартості цих речей позивач жодних доказів не надала, на пропозицію суду надати висновок товарознавчої експертизи для підтвердження їх вартості представник позивача відмовився. Відсутність даних щодо дійсної вартості зазначеного майна унеможливлює їх поділ між сторонами, оскільки не дає змоги застосувати суду принцип рівності часток при поділі спільного майна подружжя.

Таким чином, з урахуванням принципу рівності часток, розподілу підлягає таке набуте спільно в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно: журнальний стіл вартістю 600 грн, шафу вартістю 800 грн - видітити у власність позивача ОСОБА_2 , тумбочку під телевізор вартістю 1400 грн - виділити у власність відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі у задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 5169,94 грн належить стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2800:516994*100)=0,54%, що становить 28,91 грн= 5169,94*0,54%. Судовий збір в сумі 420,40 грн відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає, оскільки закон не вимагає сплати судового збору за подання клопотань про витребування доказів, у даному випадку про призначення експертизи. Також підлягають стягненню на користь позивача витрати, повязані із залученням експерта в сумі 3516 грн, що пропорційно розміру задоволених вимог складає 18 грн 99 коп=3516*0,54%.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 13 000 грн, яка полягала у підготовці адвокатом та складанні позовної заяви та інших процесуальних документів, участь у судових засіданнях, є співрозмірним із складністю справи та наданими послугами адвоката, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Надання адвокатом Негодяєвим С.В. юридичних послуг при розгляді справи в суді підтверджується, зокрема, договором про надання правової допомоги №2804 від 28.04.2020, де визначено розмір гонорару адвоката в розмірі 13000 грн у фіксованому розмірі (а.с.27), розрахунком суми витрат на правничу допомогу (а.с.30). Також є співрозмірним із складністю справи та наданими послугами адвоката, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, розмір витрат позивача на правничу допомогу в сумі 17 500 грн, яка полягала у підготовці адвокатом процесуальних документів (клопотання про призначення експертизи, заяви про уточнення позовних вимог, участь у судових засіданнях). Надання адвокатом Івасиним О.Р. юридичних послуг при розгляді справи в суді підтверджується, зокрема, договором про надання правової допомоги від 15.10.2020, додатковою угодою №2 до договору від 29.10.2020, де визначено розмір винагороди адвоката за виконані роботи, актами приймання-передачі послуг до договору про надання правової допомоги №4 від 06.04.2020 та №5 від 01.07.2020, копіями рахунків та квитанцій про оплату (а.с.158-171).

Відповідач клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляв та не обґрунтувала неспівмірність таких витрат, тому заявлена позивачем сума витрат в розмірі 30500 грн є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 164 грн 70 коп.=30500*0,54%.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 141, 263- 265, 352 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: кухонний куточок, стільці - 4 шт., мийку, газову плиту, газову колонку, журнальний стіл вартістю 600 грн, м`який куточок, пральну машину, стінку меблеву, диван-софу, тумбочку під телевізор вартістю 1400 грн, ліжко двоспальне, тумбочку до ліжка - 2 шт., шафи кухонні - 3 шт, шафу вартістю 800 грн, пилосос, велосипед, бензокосу, сейф, рушницю.

Виділити із спільної сумісної власності у власність позивача ОСОБА_2 : журнальний стіл вартістю 600 грн, шафу вартістю 800 грн, усього майна на суму 1400 грн.

У власність відповідача ОСОБА_1 виділити із спільної сумісної власності тумбочку під телевізор вартістю 1400 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із відповідача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 ) у повернення сплаченого судового збору 27 (двадцять сім) грн 91 коп, 164 ( сто шістдесят чотири ) грн 70 коп - витрат на оплату правничої допомоги та 18 (вісімнадцять) грн 99 коп у повернення витрат на проведення експертного дослідження, всього, таким чином стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 211 (двісті одинадцять) грн 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 12.10.2021.

Головуюча О.О. Сайко