Справа № 180/1175/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Тананайської Ю.А.

при секретарі Назаренко А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Марганецькому міському суді Дніпропетровської області цивільну справу № 180/1175/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:016:0317 площею 0,0691 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог зазначив, що 27 листопада 2020 року був визнаний переможцем на електронних торгах та ним було придбано за 325496 гривень житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці , за адресою АДРЕСА_1 . 22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Кучугурним М.А. посвідчено свідоцтво на ім`я ОСОБА_3 щодо житлового будинку, який належав ОСОБА_4 . За Позивачем зареєстровано право власності на зазначений будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте , що колишня власниця ОСОБА_4 в 2008 році приватизувала земельну ділянку, про це Позивачу стало відомо в березні 2021 року. Згідно характеристики , яка була зазначена на сайті ДП «Сетам» земельна ділянка не приватизована, перебуває у фактичному користуванні. Відповідно до ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

12 липня 2021 року відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, згідно якого просила в задоволенні позову відмовити, оскільки земельна ділянка нею приватизована в 2008 році, позивач на торгах придбав тільки житловий будинок, йому було запропоновано придбати земельну ділянку чи укласти договір оренди, на що він не погодився.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту оспорюваного права та доводи, викладенні у відзиві.

Дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_3 27 листопада 2020 року визначений переможцем електронних торгів, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 513658.

22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А. видано свідоцтво, згідно якого ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку з житловою площею 82,4 кв.м. і загальною площею133,4 кв.м., літньої кухні, гаражу, сараю, літнього душу, вбиральні, льоху пд., споруд № 1-5, яке придбане ОСОБА_3 за 325496 гривень, що раніше належало ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Єрьоменко Р.П. 4 травня 2001 року за реєстром № 1772 та ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 7 грудня 1998 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22 грудня 2020 року державним реєстратором, в особі приватного нотаріуса Марганецького міського нотаріального округу Кучугурним М.А., внесено відомості про державну реєстрацію права власності на зазначений будинок за ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 7 травня 2021 року власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0317 площею 0,0691 га за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 23 грудня 2008 року.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Згідно частини першої статті 120 ЗК України в редакції, яка була чинною під час виникнення спірних правовідносин, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом про визнання права власності на земельну ділянку.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

За загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Позовна вимога про визнання права власності на земельну ділянку не відповідає належному способу захисту у цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, (провадження № 14-125цс20).

Враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку, задоволенню не підлягають, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 80, 81, 263, 265, 279 ЦПК України, суд, В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити повністю. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 вересня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3

Суддя: Ю. А. Тананайська