ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 642/2322/18

провадження № 22-ц/818/298/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Хорошевського О.М.

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_5

треті особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської Ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2020 року, постановлену суддею Бородіною О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської Ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання правочинів недійсними та застосування правових наслідків недійсності,-

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , та із врахуванням уточнень викладених в заяві про зміну предмету позову просив:

- визнати недійсним Застереження, що є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладено розділом 7 Договору іпотеки № 6121-ІД-02, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 , посвідченого 17 травня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Дар`єю Валеріївною, зареєстрованого в реєстрі за № 1657, зі змінами, внесеними Договором № 1 про внесення змін та доповнень до зазначеного Договору іпотеки, посвідченим 02.10.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською| Дар`єю Валеріївною, реєстровий номер 4951, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харгівсмсого міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 26.11.2013 року, зареєстрований в реєстрі за №4810;

- припинити правовідношення між Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 за укладеним між ними Договором іпотеки № 6121-ІД-02, посвідченим 17 травня 2007 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1657, зі змінами, внесеними Договором № 1 про внесення змін та доповнень до зазначеного Договору іпотеки, посвідченим 02.10.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В., реєстровий номер 4951 в частині права іпотекодержателя на звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , у спосіб, визначений Застереженням, яке має силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя, та яке викладено розділом 7 вказаного Договору іпотеки № 6121 -ІД-02 зі змінами, внесеними зазначеним Договором про внесення змін та доповнень до зазначеного Договору іпотеки;

- припинити виселення ОСОБА_4 - матері неповнолітньої ОСОБА_2 , ухвалене рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року у цивільній справі № 642/2843/13-ц, з квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним Договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алейніковою Ларисою Петрівною 27.12.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 1581;

- скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об"єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об"єкту 01) - квартири АДРЕСА_1 , а саме запис про іпотеку 4115536, номер запису про обтяження 4114268, що внесені на підставі договору іпотеки, укаледного між іпотекодержателем ОСОБА_5 та іпотекодавцем ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2013 року без змін, у рахунок часткового погашення заборгованості за рамковою угодою від 20 квітня 2006 року № 6121, договором про надання траншу від 17 травня 2007 року № 2.21325/6121, договором про надання траншу від 02 жовтня 2008 року № 207.29059/Р/У202.97 у загальному розмірі 215114,54 грн звернуто стягнення на нерухоме майно, що перебуває у іпотеці ПАТ «ПроКредит Банк», відповідно до договору іпотеки від 17 травня 2007 року № 6121-ІД-02, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д. В., зареєстрованого в реєстрі за № 1657, а саме: квартиру, загальною площею 47,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , шляхом надання ПAT «ПроКредит Банк» права продажу предмета іпотеки від власного імені будь-якій особі - покупцю за ціною, яка буде визначена суб`єктом оціночної діяльності не раніше, ніж за тридцять календарних днів до укладання відповідного договору купівлі-продажу; виселено ОСОБА_4 зі спірної квартири; надано ПАТ «ПроКредит Банк» право проводити всі необхідні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру АДРЕСА_1 , що передують укладенню договору купівлі-продажу від власного імені, включаючи право внесення даних до Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, отримання відповідних витягів з нього тощо; визнано виконавчий напис від 29 липня 2011 року, реєстровий номер 2799, вчинений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д. В. на договорі іпотеки від 17 травня 2007 року № 6121-ІД- 02, таким, що не підлягає виконанню.

26 листопада 2013 року на підставі даного рішення між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д. В., зареєстрований в реєстрі за № 4810.

Позивач посилався на те, що вказана квартира була придбана у шлюбі із ОСОБА_4 за спільні кошти, та перебувала у спільній власності. Під час укладення договору іпотеки від 17.05.2007 року він надавав письмову нотаріально посвідчену згоду на укладення договору іпотеки. Однак, не надавав нотаріально оформленої згоди на укладення до іпотечного договору умов договору про іпотечне застереження, укладенням іпотечного застереження порушені його права як співвласника та права неповнолітньої дитини - його доньки ОСОБА_2 .

В цій квартирі постійно проживала дитина на час укладення договору іпотеки та продовжує проживати разом з матір`ю - відповідачем ОСОБА_4 . З урахуванням цього, позивач, посилаючись на закон «Про охорону дитинства», зокрема, що при укладанні договору іпотеки у спірній квартирі проживала неповнолітня дитина, але орган опіки та піклування не надавав згоди батькам на укладання договору іпотеки, у зв`язку із чим порушені права дитини, позивач зазначав як одну із підстав для визнання договору іпотеки в частині застереження недійсним.

Оскільки договір іпотеки (в якому наявні умови договору про іпотечне застереження), на підставі якого було проведено стягнення на предмет іпотеки, він просить визнати недійсним, підлягає визнанню протиправним також саме стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, позивач посилався на те, що рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року, яке залишено ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2013 року без змін, не надає право ПАТ "ПроКредит Банк" звертати стягнення на квартиру у визначений рішенням суду спосіб, та не надає право на виселення ОСОБА_4 із квартири - предмету іпотеки, без надання їй іншого житлового приміщення.

В уточненому позові позивач свої вимоги щодо визнання недійсним Договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алейніковою Ларисою Петрівною 27.12.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 1581, мотивує наступним. Так Постановою Харківського апеляційною суду від 12.11.2018 року по справі № 642/3885/17 визнано недійним договір купівлі продажу вказаної квартири, укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. 26 листопада 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 4810.

На підставі вказаної постанови суду державним реєстратором скасовано запис 3556393 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на вищезазначену квартиру.

Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 згідно запису про право власності № 3555810 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виконаному державним реєстратором - приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. 26.11.2013 р.

Договір іпотеки від 27.12.2013 р., укладений ОСОБА_3 з ОСОБА_5 на підставі недійсного правочину, також підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація прав та їх обтяжень - скасуванню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської Ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання правочинів недійсними та застосування правових наслідків недійсності - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом не надано оцінку тим обставинам, що позивач не був залучений до участи у справі в якій було звернуто стягнення на предмет іпотеки який належав на прав спільної сумісної власності позивачу та його дружині ОСОБА_4 . На момент вирішення зазначеного питання у квартирі була зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 . Також позивач не надавав згоди на укладення договору купівлі-продажу квартири від 26.11.2013 року, а навпаки звертався через свого представника до Банку для врегулювання спору шляхом сплати коштів.

Зазначає, що направлене за 9 місяців до 22.11.2013 моменту визначення ціни договору з текстом про початок процедури звернення стягнення, якщо не будуть виконані умови банку не є повідомленням про намір укласти договір купівлі-продажу квартири за визначеною оцінювачем ціною.

Також однією з підстав для скасування судового рішення є те, що на момент винесення рішення його доньці ОСОБА_2 виповнилось 18 років, вона набула статус позивача, суд належним чином її не повідомив про час та місце розгляду справи, що вплинуло на її право подати клопотання про повернення до розгляду справи на стадії по суті з метою надання особистих пояснень.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що підстав визнання недійсним договору іпотеки в частині, що оскаржується позивачем, немає, тому і немає підстав для задоволення похідних вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу квартири укладеного між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 26.11.2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 4810, та припинення прав іпотекодержателя на звернення стягнення. Доводи позивача, що стосуються висновків та результату розгляду справи при ухваленні рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року, в тому числі припинення виконання даного рішення, не ґрунтуються на законі, та не можуть бути предметом розгляду іншої справи, а могли бути розглянуті під час апеляційного та касаційного розгляду конкретної справи.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_6 20 квітня 2006 року було укладено Рамкову угоду № 6121, Додаткову угоду № 1 від 17 травня 2007 року, Договір № 2 від 02 жовтня 2008 року, відповідно до якого Банк зобов`язався здійснювати кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 17.05.2007 року ОСОБА_1 надав згоду на передачу в іпотеку та укладання договору іпотеки, а також можливих змін та доповнень до цього договору його дружиною ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 , на умовах за її розсудом.

17.05.2007 року ОСОБА_4 при укладанні вказаного договору іпотеки подала заяву у якій повідомила правління банку, що має дитину, яка не досягла 18 років - ОСОБА_2 , 2002 року народження, проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

На підставі та в межах Рамкової угоди між тими ж сторонами було укладено Договір про надання траншу № 2.21325/6121 від 17 травня 2007 року, Договір № 1 від 19 червня 2009 разом із Додатками від 17 травня 2007 року, 19 червня 2009 року, 19 листопада 2009 року, 30 листопада 2009 року, 21 червня 2006 року, 20 вересня 2010 року, 09 грудня 2010 року, відповідно до якого Позичальнику було надано кредит 41 000,00 доларів США на строк користування 60 місяців зі сплатою 15 % річних; Договір про надання траншу № 207.29059/FW202.97 від 02 жовтня 2008 року разом із Додатками від 02 жовтня 2008 року, 19 червня 2009 року, 21 червня 2010 року, 20 вересня 2010 року, 09 грудня 2010 року, відповідно до якого Позичальнику було надано кредит 41 000,00 доларів США на строк користування 36 місяців зі сплатою 15,50 % річних; за якими Позичальник був зобов`язаний своєчасно погашати кредит та відсотки за користування ним в порядку та строки, вказані в Договорах про надання траншу.

Виконання вищевказаних зобов`язань забезпечено Договором іпотеки № 6121-ІД-02 від 17 травня 2007 року разом із Договором № 1 про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 02 жовтня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ЗАТ «ПроКредит Банк».

Згідно п. 2.2.1 Договору іпотеки - Іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,4 кв.м.

В подальшому до вищевказаного кредитного договору між сторонами укладався договір про внесення змін та доповнень від 02.10.2008 року.

У 6-му Розділі договору іпотеки сторонами узгоджено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

У Розділі 7 договору іпотеки встановлено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

На момент продажу квартира належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г. І. 13 серпня 2002 року за реєстровим № 9967.

Згідно з пунктом 6.4 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється за вибором іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким є застереження вказане у розділі 7 Договору з врахуванням інших умов договору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2013 року без змін, в рахунок часткового погашення заборгованості за рамковою угодою № 6121 від 20 квітня 2006 року, Договором про надання траншу № 2.21325/6121 від 17 травня 2007 року, договором про надання траншу № 207.29059/Р/У202.97 від 02 жовтня 2008 року в загальному розмірі 215114,54 грн. звернуто стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредит Банк», відповідно до договору іпотеки № 6121-ІД-02 від 17 травня 2007 року, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , шляхом надання ПAT «ПроКредит Банк» права продажу предмета іпотеки від власного імені будь-якій особі - покупцю за ціною, яка буде визначена суб`єктом оціночної діяльності не раніше, ніж за тридцять календарних днів до укладання відповідного договору купівлі-продажу; виселено ОСОБА_4 зі спірної квартири; надано ПАТ «ПроКредит Банк» право проводити всі необхідні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що передують укладенню договору купівлі-продажу від власного імені, включаючи право внесення даних до Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, отримання відповідних витягів з нього тощо.

26 листопада 2013 року на підставі даного рішення між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д. В., зареєстрований в реєстрі за №4810.

27.12.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_4 .

Постановою Верховного Суду від 04.03.2020 року постанова Харківського апеляційною суду від 12.11.2018 року по справі № 642/3885/17 скасовано, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року, яким було відмовлено у визнанні недійним договору купівлі продажу вказаної квартири, укладений між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 , залишено в силі.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно Договору сторони узгодила наступні положення договору іпотеки: звернення стягнення здійснюється на підставі: - або рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; - або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Стягнення на предмет іпотеки було здійснене на підставі рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення прав позивача під час розгляду справи про звернення стягнення є необґрунтованими, а доводи про те, що оскаржуване рішення для нього та доньки не є обов`язковим оскільки їх не було залучено до розгляду справи не узгоджуються з положеннями закону. висновків та результату розгляду справи при ухваленні рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 липня 2013 року, в тому числі припинення виконання даного рішення, не ґрунтуються на законі, і не можуть бути предметом розгляду іншої справи, а могли бути розглянуті під час апеляційного та касаційного розгляду конкретної справи. Позивач не позбавлений був звернутися до суду із апеляційною чи касаційною скаргою як особа яка не приймала участі у справі і права якої порушені.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення прав неповнолітньої дитини яка мешкала у предметі іпотеки судова колегія зазначає наступне.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, необхідно у кожному конкретному випадку: перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного проживання; враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про право дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору, з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові22 червня 2016 року у справі № 6-1024цс16.

Верховний Суд зауважує, що однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Суд враховує, що оспорюваний договір іпотеки не зменшив і не обмежив права неповнолітньої дитини, а приховування батьками прав дитини на нерухомість у момент укладання іпотечного договору позбавляє їх права визнати іпотеку недійсною, оскільки судом встановлено, що перед укладенням договору іпотеки ОСОБА_4 повідомила Банк про проживання неповнолітньої дитини за іншою адресою.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 на момент постановлення рішення набула повноліття, проте судом її не було повідомлене про час та місце розгляду справи а тим самим порушено процесуальні права судова колегія зазначає наступне.

Оскільки вказані доводи стосуються повнолітньої особи, яка самостійно не оскаржила рішення суду, а батько вже не діє в інтересах підстав для скасування рішення за цих обставин не має. Крім того, батько позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи завчасно і не повідомив повнолітню доньку про це, також йому було відомо, що його донька набула повноліття про те вказані обставини як особа яка звернулась в її інтересах не повідомив суду.

За таких обставин вірним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - О.М. Хорошевский

Судді - І.В.Бурлака

В.Б.Яцина

Повний текст постанови виготовлено 22.04.2021