ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/2671/20

провадження № 22-ц/4809/951/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Берднікова Г. В.) від 09 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк або позивач) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вимоги позивача мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача та підписав анкету-заяву № б/н від 03 жовтня 2007 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком, яка станом на 13 серпня 2020 року становила 12853,31 грн, яка має такі складові: 12810,93 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 43,01 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань перед банком за договором № б/н від 03 жовтня 2007 року, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Позивач просив місцевий суд стягнути з відповідача вказану ним заборгованість.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що позивач обґрунтовував свої вимоги невиконанням відповідачем договору від 03 жовтня 2007 року № б/н, який був укладений шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а саме - несплата позичальником кредиту та процентів за користування ним. При цьому суд встановив, що позивач в обґрунтування позову надав докази укладення договору з відповідачем на інших умовах, ніж ті, які вказані у позовній заяві. У зв`язку з цим суд вважав, що вимоги позивача є недоведеними і задоволенню не підлягають.

Доводи і вимоги апеляційної скарги (короткий міст)

Не погоджуючись з таким рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Основними доводами, які викладені позивачем в апеляційній скарзі, є те, що суд порушив такі принципи судочинства, як рівність учасників процесу та диспозитивність. Суд, оцінюючи вимоги позивача, не врахував, що відповідач не висував заперечень проти позову. Суд не врахував, що укладений між сторонами по справі договір складається із заяви про видачу кредиту, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, які погоджені сторонами. Поза увагою суду залишилася та обставина, що у заві від 03 жовтня 2007 року відповідач сам підтвердив факт отримання ним кредитної картки № НОМЕР_1 , якою він користувався, що підтверджується випискою з особового рахунку. Оскільки в судовому порядку договір недійсним не визнавався, то він є обов`язковим для виконання його сторонами. Натомість відповідач, як сторона договору, порушив умови договору.

Відзив на апеляційну скаргу (короткий міст)

Апеляційний суд надіслав відповідачу ухвалу про відкриття апеляційного провадження, копію апеляційної скарги з додатками та роз`яснив право на відзив. Однак, відзив від відповідача до суду не надійшов. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина третя статті 360 ЦПК України.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

03 жовтня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (у зв`язку зі зміною типу товариства змінено назву на АТ КБ «Приватбанк») з анкетою-заявою про надання послуг (а. с. 21).

Відповідно до цієї анкети-заяви ОСОБА_1 просив ПАТ КБ «ПриватБанк» надати йому строковий кредит у сумі 1265,00 грн на строк 6 місяців, а саме з 03 жовтня 2007 року по 03 квітня 2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 13,92 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 115,00 грн в обмін на зобов`язання ОСОБА_1 з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки.

В анкеті-заяві вказано, що погашення заборгованості здійснюється (позичальником) відповідно до порядку: щомісячно в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця ОСОБА_1 повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 232,30 грн для погашення заборгованості за кредитом.

Також в анкеті-заяві вказано, що згідно з п. 4.2 Умов, при порушені позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,5% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки чи в інших випадках, відповідно по п.3.3 Умов.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 стверджує, що він ознайомлений та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були надані йому у письмовій формі.

Старт карткового рахунку відбувся 03 жовтня 2007 року з кредитним лімітом 0,00 грн, а 24 жовтня 2007 року банк встановив кредитний ліміт 500,00 грн, надалі кредитний ліміт було збільшено до 1000 грн, а 26 червня 2013 року до 12600 грн.

На підтвердження видачі та перевипуску кредитних карток на ім`я ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду довідку де зазначено, що 03 жовтня 2007 року відповідач отримав картку № НОМЕР_1 , що узгоджується з його анкетою-заявою.

Згідно з банківською випискою та розрахунком заборгованості відповідач користувався коштами, які йому надав банк, але не повернув їх банку і має заборгованість за кредитом станом на 13 серпня 2020 року в сумі 12853,31 грн, яка складається з такого: 12810,30 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 43,01 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

У процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

У цій справі позивач обґрунтовував свої вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та процентах тим, що той не виконує укладений шляхом приєднання відповідача до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку договір, що містить умови про споживчий кредит у формі кредитування рахунку, має прострочену заборгованість.

На підставі наданої позивачем до суду копії заяви ОСОБА_1 від 13 жовтня 2007 року (с. 22) суд першої інстанції встановив, що той просив банк надати йому кредит у сумі 1265,00 грн строком на 6 місяців, з 03 жовтня 2007 року по 03 квітня 2008 року, за користування яким він зобов`язався сплатити банку проценти в розмірі 1,0 % на місяць (що становить 12% річних - суд), а також одноразову винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 115,00 грн та комісії згідно Умов надання кредитів фізичним особам («Розстрочка»). Сплату кредиту та проценті позичальник мав здійснювати впродовж строку дії договору щомісячно з 20 по 25 число ануїтетними платежами в сумі 232,30 грн.

Банк прийняв таку заяву ОСОБА_1 , що підтверджується підписом представника банку на заяві й відтиском штампу банку, та видав відповідачу платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується змістом цієї ж таки заяви та довідки банку.

На підставі виписки з особового рахунку ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно встановив, що 24 жовтня 2007 року на платіжну картку № НОМЕР_1 банк встановив кредитний ліміт в сумі 500,00 грн, а 10 січня 2008 року збільшив його до 1000,00 грн.

Надалі 29 серпня 2008 року банк видав відповідачу нову картку № НОМЕР_2 та неодноразово збільшував кредитний ліміт.

Будь-які відомості про те, що відповідач мав претензії до банку щодо суми фактично наданого йому кредиту в період дії договору матеріали справи не містять.

Позивач не надав суду відомості про баланс банківського рахунку відповідача станом на 03 квітня 2008 року, дати до якої позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти згідног з його заявою.

Однак з тієї ж банкіської виписки вбачається, що за період з 01 по 07 квітня 2008 року баланс на рахунку відповідача був відємний, але знизився з 511,80 грн до 161,80 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості у вказаний перід відповідач не мав заборгованості по процентах (с. 7, див. на звороті).

04 червня 2008 року, 04 липня 2008 року та 08 серпня 2008 року ОСОБА_1 поповний свій рахунок коштами і його платіжний баланс став позитивним, тобто він сплатив банку всю заборованість.

Правильно встановивши такі обставини справи, суд правильно визначив характер правовідносин сторін та закон, який їх регулює.

Так згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 та ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України, у редакції яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Отже, укладений відповідно до закону договір є обов`язковим для його сторін і створює для них цивільні права та обов`язки, що виливає зі змісту ст. 11, 629 ЦК України.

Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, 03 жовтня 2007 року сторони по справі уклали кредитний договір строком на 6 місяців, з 03 жовтня 2007 року по 03 квітня 2008 року. В цей строк сторони мали реалізувати свої права та виконати свої зобов`язання один перед одним.

Дійсно, як вбачається з наявних у справі доказів, у цей період банк надав відповідачу кошти у формі кредитування рахунку, а відповідач використовував їх. На дату закінчення строку дії договору (03 квітня 2008 року) відповідач повернув кредит частково, але не мав заборгованості по процентах.

Закінчення строку дії кредитного договору не звільняло відповідача від виконання обов`язку повернути кредит повністю, тому він його виконав з простроченням, 08 серпня 2008 року.

У зв`язку зі сплатою відповідачем усіх кредитних платежів у повному обсязі та відповідно до ст. 599 ЦК України його зобов`язання перед банком, які виникли з договору від 03 жовтня 2007 року, припинилися.

Щодо подальшого кредитування позивачем рахунку відповідача, видачі нових платіжних карток, нарахування процентів, то позивач не навів у позовній заяві жодних підстав для цього.

Вцілому позов обґрунтовано банком лише посиланням на невиконання відповідачем договору від 03 жовтня 2007 року № б/н, строк якого сплинув і який фактично є виконаним з боку відповідача.

Загальновідомо, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, а підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного інтересу.

Право визначати та змінити предмет або підстави позову належить лише позивачу.

Суд розглядає справу в межах, які визначив сам позивач у своїй позовній заяві і не може втручатися у реалізацію позивачем його прав, зокрема, змінювати предмет або підстави позову.

У цій справі позивач заяв про зміну підстав або предмету позову не подавав.

Посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг, які він також додав до позовної заяви, не заслуговують на увагу так, як вони не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, викладеним у заяві від 03 жовтня 2007 року.

Крім того, в цій заяві відповідач вказав, що він бере на себе зобов`язання визначені Умовами кредитування фізичних осіб («Розстрочка»), які, зокрема, в п. 4.2. містять умови про підвищені проценти до 8,5% на місяць за порушення позичальником зобов`язань. Надані ж позивачем Умови та Правила надання банківських послуг є комплексним документом про надання послуг ПриватБанком своїм клієнтам, а зміст їх п. 4.2. не відповідає тому, який вказано у заяві відповідача від 03 жовтня 2007 року.

Не відповідає умовам, викладеним у заяві позичальника, і розмір процентів, які просить стягнути позивач, посилаючись на свої Тарифи.

Звертає на себе увагу і та обставина, що відсутні будь-які докази ознайомлення банком відповідача з такими Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку на яких ґрунтується розрахунок заборгованості.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що відсутні підстави вважати, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи мали на увазі сторони під час укладення договору від 03 жовтня 2007 року № б/н.

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Про судові витрати

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для присудження позивачу компенсації судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» без задоволення, а заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 березня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко