Житомирський апеляційний суд
Справа №278/815/17 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 30 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/815/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, орган опіки та піклування Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, про визнання договору купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2020 року, яка постановлена під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, якою просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь 37 950 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Заяву обґрунтовувала тим, що ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 23 червня 2020 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки недійсним, а провадження у даній цивільній справі закрито. Проте, при винесенні судового рішення не стягнуто з позивача на її користь понесені нею судові витрати на правничу допомогу адвоката, як це передбачено частиною третьою ст.142 ЦПК України.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2020 року доповнено ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 23 червня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, Служба у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки недійсним. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ОСОБА_2 у задоволені заяви про постановлення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити у повному обсязі. Зазначає, що квитанція від 08 жовтня 2019 року не містить інформації про те, що сплачена сума є безпосередньо гонораром адвоката, а не витратами, що пов`язані з проживанням в готелях, харчуванням, витратами на придбання паливно-мастильних матеріалів тощо, які передбачені додатковою угодою. Сплачена сума 37 950 грн. не відповідає сумі, зазначеній в п. 1 додаткового договору, 1 500 доларів США, навіть із урахуванням курсу НБУ станом на 08 жовтня 2019 року - 24,70701100 грн. Окрім того, звертає увагу на те, що він не був первісним позивачем у справі, а вступив у процес як правонаступник після смерті сина ОСОБА_4 . 09 червня 2020 року надіслав до суду заяву, в якій відмовився від позову та просив закрити провадження в справі з тих підстав, що є особою похилого віку та за станом здоров`я немає можливості надалі продовжувати приймати участь у справі. Також, однією з підстав для відмови від позову, стало укладення між спадкоємцями договору про поділ спадщини.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01 липня 2021 року до участі у справі залучено процесуального правонаступника Служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації орган опіки та піклування Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Відповідно до частини першої ст.360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлено строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_2 отримала 04 лютого 2021 року, а відзив на апеляційну скаргу подала 23 березня 2021 року. Про продовження процесуального строку, встановленого судом, не клопоче. За таких обставин, відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишається без розгляду, оскільки поданий після закінчення процесуальних строків.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подавали. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Пояснила, що ухвалою суду на її користь стягнуто лише 10 000 грн., а тому перерахунок валют втрачає будь-який сенс. Суд першої інстанції попереджав ОСОБА_1 про те, що всі дії вчинені до його вступу правонаступником позивача обов`язкові для нього так само, як вони обов`язкові для особи, яку він замінив. Незважаючи на це, ОСОБА_1 вступив у справу правонаступником позивача.

Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та інші учасники справи до суду не з`явилися. Відповідач ОСОБА_5 та третя особа приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С.Л. спрямували заяви про проведення судового засідання без їх участі. Покладаються на розсуд суду. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Стягуючи з ОСОБА_1 частково витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., суд першої інстанції врахував характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, конкретні обставини справи, її складність та виконання адвокатом роботи, та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру, оскільки підготовка цієї справи в суді не вимагала великого обсягу аналітичної та технічної роботи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16.

Крім того, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року в справі №211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року в справі №760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 23 червня 2020 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки недійсним, а провадження у справі закрито (а.с.183-184 т.3).

До винесення ухвали про закриття провадження в справі від відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 надійшла заява про закриття провадження в справі у зв`язку з відмовою позивача від позову. Водночас у заяві порушено питання про покладення судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_2 , на позивача (в тому числі на правову допомогу) (а.с.181 т.3).

05 березня 2020 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_6 подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги в цивільній справі від 22 серпня 2019 року, додатковий договір №1 від 22 серпня 2019 року та квитанція від 08 жовтня 2019 року на суму 37 950 грн. (а.с.126-128 т.3).

Відповідно до п.1 додаткового договору №1 від 22 серпня 2019 року сторони домовилися, що клієнт бере на себе зобов`язання виплатити адвокату за надання правової допомоги в цивільній справі гонорар в розмірі однієї тисячі доларів США в гривнях по курсу Національного банку України на день виплати гонорару за підготовку до представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції та участь в якості представника в розгляді цивільної справи судом першої інстанції. В день підписання договору про надання правової допомоги в цивільній справі в суді виплачується адвокату гонорар в розмірі однієї тисячі п`ятсот доларів США в гривнях по курсу Національного банку України (а.с.127 т.3).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право в розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року в справі № 596/2305/18-ц.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачу ОСОБА_2 понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні підстави для зменшення розміру судових витрат, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи та критерій реальності, розумності та співмірності їхнього розміру, оскільки підготовка справи в суді не вимагала великого обсягу аналітичної та технічної роботи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: