Провадження №22-ц/812/336/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2021 року м. Миколаїв

справа № 484/5532/18

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Піньковською Ольгою Миколаївною - на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ухвалене 23 листопада 2020 року під головуванням судді Мельничука О.В., повний текст судового рішення складений 27 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позивач зазначав, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2014 року, задоволено його позов до відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3 та визнано за ним право власності на рухоме майно-збірно-розбірний металевий кіоск розміром 4x3,65 м. площею в 14,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Також було виключено це майно із акту опису та арешту від 11.10.2011 року, визнано недійсним свідоцтво про придбання рухомого майна з прилюдних торгів, видане ОСОБА_3 .

Проте 28 грудня 2016 року ОСОБА_3 подарував за нотаріально посвідченим договором вказаний кіоск ОСОБА_2 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2017 року даний договір дарування визнано недійсним.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 до цього часу не звільнив спірний кіоск, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні збірно-розбірним металевим кіоском, розміром 4x3,65 м. площею в 14,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом звільнення приміщення кіоску від будь-яких речей чи товарів, що належить ОСОБА_2 .

Відповідач просив в задоволенні позову відмовити, вказуючи, що він на підставі укладеного 01 лютого 2013 року із ОСОБА_4 договору купівлі-продаже є власником збірно-розбірного металевого кіоску для продажу продовольчих товарів, який розташованій на орендованій ним ( ОСОБА_2 ) у ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» (далі - ПрАТ «МОПАС») земельній ділянці згідно договору оренди від 01.02.2013 року. За твердженням відповідача він не має ніякого відношення до збірно-розбірного металевого кіоску площею 14 кв.м., право власності на який визнано за ОСОБА_1 , оскільки після укладання договору із ОСОБА_3 , дізнавшись, що він не є власником дарованого кіоску, відмовився його приймати, цей кіоск є рухомим майном, місце розташування якого не є сталим та для його розміщення необхідно мати право користування земельною ділянкою. Також ОСОБА_2 вказував, що доказів того, що кіоск, яким він користується, є власністю позивача - той не надав та у останнього відсутній договір на оренду земельної ділянки на території автовокзалу м.Первомайськ.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2020 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні збірно-розбірним металевим кіоском розміром 4х3,65 м., площею 14,6 кв.м. для продажу продовольчих товарів, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом звільнення приміщення кіоску від будь-яких речей чи товарів, що належать ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Піньковська О.М.- посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначала, що суд при дослідженні обставин справи не врахував доводи відзиву відповідача, не дав належної оцінки наданим письмовим доказам та поясненням допитаних у суді свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , які підтверджують, що ОСОБА_2 користується своїм збірно-розбірним металевим кіоском для продажу продовольчих товарів, а не ОСОБА_1 .

В судове засідання до суду першої інстанції сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляд справи сповіщені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 січня 2014 року у справі № 484/4460/13-ц, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2014 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на рухоме майно - збірно-розбірний металевий кіоск розміром 4x3,65 м. площею в 14,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Також було зобов`язано відділ Державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області виключити з акту опису й арешту майна від 11.10.2011 року, винесеного в межах виконавчого провадження № 28130900 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-987/2011, виданого 04.08.2011 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 42 618грн. 32коп., збірно-розбірний металевий кіоск для продажу продовольчих товарів розміром 4х3,65 м. загальною площею 14,6 кв.м. на території автовокзалу по АДРЕСА_1 , який зазначений державним виконавцем в акті під № 1 як торгівельний контейнер приблизною площею 14 кв.м. синьо-червоного кольору, що знаходиться на території автовокзалу. Визнано недійсним свідоцтво про придбання рухомого майна з прилюдних торгів, видане ОСОБА_3 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2017 року у справі № 484/1301/17 визнано недійсним договір дарування рухомого майна - збірно-розбірного металевого кіоску для продажу продовольчих товарів, посвідчений 28 грудня 2016 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 6547, укладений між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований).

У рішенні, яке переглядається, суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із обґрунтованості та доведеності вимог ОСОБА_1 .

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на нижчевикладене.

Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статтею 16 ЦК України також передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право вибору способу судового захисту належить позивачеві (стаття 20 ЦК України, стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом із тим, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно приписів статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже саме на позивача ОСОБА_1 покладений обов`язок доведення того, що саме він є власником збірно-розбірного металевого кіоску, яким користується відповідач, перешкоджаючи позивачу користуватися своєю власністю.

Між тим, позивачем не надані достатні та переконливі докази на підтвердження вказаних обставин.

Так, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 січня 2014 року у справі № 484/4460/13-ц було встановлено, що ОСОБА_1 є власником збірно-розбірного металевого кіоску розміром 4x3,65 м. площею в 14,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , включеного державним виконавцем до акту опису та арешту майна боржника ОСОБА_6 від 11 жовтня 2011 року. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що остання лише орендувала земельну ділянку, на якій був розташований зазначений кіоск.

Проте, вказаний збірно-розбірний металевий кіоск є рухомою річчю, а, отже, він може бути вільно переміщеним. За такого, зазначення у судовому рішенні місцезнаходження рухомого майна не може беззаперечно свідчити, що таке розташування цього рухомого майна залишилось незмінним і на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом у грудні 2018 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 у суді першої інстанції посилався на те, що він користується своїм збірно-розбірним металевим кіоском для продажу продовольчих товарів, що належить йому на праві власності на підставі укладеного 01 лютого 2013 року із ОСОБА_4 договору купівлі-продажу. Вказаний кіоск розташований на орендованій ним у ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» (далі - ПрАТ «МОПАС») земельній ділянці згідно відповідних договорів оренди.

На підтвердження цього відповідачем до суду першої інстанції були надані копії договору купівлі-продажу від 01 лютого 2013 року про придбання ним у ОСОБА_4 збірно-розбірного металевого кіоску загальною площею 14 кв.м., копія договору оренди земельної ділянки АДРЕСА_2 , укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ПрАТ «МОПАС» 01 лютого 2013 року, за яким в оренду відповідачу була передана частина земельної ділянки на території автовокзалу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 16 кв.м. для розміщення точки продажу продовольчих товарів (а.с. 34, 35-40).

Відповідачем також була надана копія договору № 117, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ПрАТ «МОПАС» 01 березня 2016 року, за яким в оренду відповідачу була передана частина нежитлового приміщення на території автовокзалу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 18 кв.м. для розміщення точки продажу продовольчих товарів (а.с. 34, 35-40).

І хоча предметом оренди у цьому договорі зазначена не земельна ділянка , а частина нежитлового приміщення, проте саме на підставі аналогічного за змістом договору оренди частини нежитлового приміщення ОСОБА_6 фактично орендувала земельну ділянку у ВАТ «МОПАС» у 2011 році (а.с 52-55).

Також відповідачем було надано докази існування між ним та філією Первомайського району ПАТ «Миколаївобленерго» договірних відносин, починаючи з 25 лютого 2013 року, щодо постачання електричної енергії до кіоску за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52-54).

За таких обставин, на думку колегії суддів, належним доказом доводів позивача про користування відповідачем саме його (позивача) власністю, є доведення того факту, що цей кіоск має індивідуальні ознаки, що були властиві саме для його (позивача) кіоску (колір, розмір тощо).

Між тим таких доказів ОСОБА_1 , не було надано.

Крім того, з пояснень допитаного судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 - державного виконавця Державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, яким було складено акт опису й арешту майна від 11.10.2011 року, вбачається, що кіоск, зазначений у вказаному акті опису і арешту майна, є іншим, ніж той, яким користується відповідач.

Відомостей, які б свідчили про необ`єктивність чи зацікавленість цього свідка матеріали справи не містять.

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що на місці кіоску, яким користувалась ОСОБА_7 та був переданий йому в ході виконавчого провадження, ОСОБА_2 поставив свій кіоск, тоді як старий кіоск він запропонував забрати ОСОБА_7 , а після її відмови він його розібрав та частинами вивіз на ділянку поза автовокзалом.

За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем належними, достатніми та беззаперечними доказами того, що саме він є власником збірно-розбірного металевого кіоску, яким користується відповідач, перешкоджаючи позивачу користуватися своєю власністю.

За такого, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є помилковим.

Оскільки викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, то відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Піньковською Ольгою Миколаївною, задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 20 квітня 2021 року