ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5832/21 Справа № 2-5171/11 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит`в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 рокупозивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та ОСОБА_2 17 квітня 2007 року укладений кредитний договір, за умовами якого позивачем відповідачу надані кредитні кошти в розмірі 158000 доларів США, в свою чергу відповідач зобов`язався повернути кредит до 16 квітня 2027 року відповідно до умов договору та сплатити 12% річних за користування вказаними кредитними коштами, а також інші обов`язкові платежі.

Даний кредит було забезпечено договорами поруки, укладеними 17 квітня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Оскільки відповідачі взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконують, достроково повертати кредитні кошти із відповідними відсотками на умовах договору не бажають, позивач звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором №063/07-ФЛ/06 від 17 квітня 2007 року в сумі 1 377 269,73 грн. в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Вирішити питання щодо судового збору (а.с. 4-5).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит`в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит`в особі Філії «Дніпропетровське регіональне управління», заборгованість за кредитним договором № 063/07-ФЛ/06 від 17 квітня 2007 року в сумі 1377269, 73 гривні.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит`в особі Філії «Дніпропетровське регіональне управління»1700,00 гривень судового збору та 120,00 гривень витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду судової справи (а.с. 125-128).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2021року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2011 року залишено без розгляду (а.с. 195-196).

Не погодившись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог до нього, скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позову банку щодо нього відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Зазначає що він не був повідомлений про день та час розгляду справи. Судом не застосовано ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка підлягала застосуванню, оскільки порука є припиненою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 17 квітня 2007 року укладено кредитний договір №063/07-ФЛ/06, за умовами якого позивач зобов`язався надати вказаному відповідачу кредитні кошти в розмірі 158 000 доларів США.

В свою чергу ОСОБА_2 зобов`язалась повернути вказані кредитні кошти до 16 квітня 2027 року та сплатити 12% річних за користування кредитними коштами відповідно до умов договору.

Викладені обставини підтверджуються копією кредитного договору №№063/07-ФЛ/06 від 17 квітня 2007 р.

З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе договірних зобов`язань за вказаним вище договором між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 17 квітня 2007 року укладено договори поруки №063/07/02/06, №063/07/03/06.

За умовами вказаних договорів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 як поручителі зобов`язались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі із ОСОБА_2 за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань за кредитним договором №063/07-ФЛ/06 від 17 квітня 2007 року.

Зазначені обставини підтверджуються копіями договорів поруки №063/07/02/06, №063/07/03/06 від 17 квітня 2007 року.

Позивачем на виконання умов договору №063/07-ФЛ/06 від 17 квітня 2007 року були надані обумовлені в договорі кредитні кошти в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно, в термін до 10 числа кожного місяця починаючи з травня 2007 року здійснювати погашення заборгованості за виданими кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за кредитним договором становить 1761,46 доларів США.

Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору банк має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по ним, неустойки відповідно до кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, у тому числі за несвоєчасне або не в повному обсязі зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, відповідно до пунктів 3.2, 4.3, 4.4, 4.7, 4.8 кредитного договору.

Пунктом 6.1 кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів.

Станом на 20.04.2010 загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно розрахунку складає 1377269,85 грн.

Згідно розрахунку, станом на 20.04.2010 сума заборгованості за кредитним договором становить 1 377 269,85 грн, що складається з: заборгованості за кредитом становить 153 661,73 доларів США(за курсом НБУ 792.59 грн за 100 доларів США); заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 8871,82 доларів США (за курсом НБУ 792.59 грн за 100 доларів США); заборгованість по сплаті щомісячної комісії 14362,20 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків 74682,99 грн.

Стягуючи заборгованість з поручителя суд першої інстанції виходив з того, що поручитель як солідарний боржник має нести відповідальність у такому ж розмірі, що і позичальник.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст.610,612 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не предявить вимоги до поручителя.

Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання.

Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України та частини другої статті 1054 у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Судом установлено, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість.

У зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором банк 29.12.2008 року позичальнику та поручителям надіслав вимоги про дострокове повернення наданих кредитних коштів, в яких повідомив про наявність заборгованості та необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов`язань за кредитним договором (повернення суми кредиту та відсотків) в строк не пізніше 3-х банківських днів з моменту одержання цієї вимоги та погасити кредитну заборгованість у повному обсязі (а.с. 22,23).

Колегія суддів наголошує на тому, що якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16.

Надіславши вказані вище вимоги банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

Із позовом про стягнення заборгованості до боржника та поручителів банк звернувся 10 червня 2010 року, тобто поза межами шестимісячного строку визначеного законом для пред`явлення вимоги до поручителя.

З указаного вбачається, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню в частині стягнення заборгованості та судових витрат з ОСОБА_1 з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у стягненні з нього заборгованості за кредитним договором.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 550 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2011року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2550 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: