КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року в складі судді Волошина В. О.,

встановив:

02.05.2019 ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.05.2019 Шевченківський районний суд м. Києва видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 02.05.2019 до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

17.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати судовий наказ Шевченківського районного суду м. Києва в даній справі таким, що не підлягає виконанню.

Посилався на ті підстави, що відповідно до заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу діти проживали з матір`ю. Однак діти наразі фактично проживають з ним та знаходяться на його утриманні, що визнається самою ОСОБА_2 в позовній заяві в справі про визначення місця проживання дітей (справа №753/16685/19).

В силу приписів ст. 432 ЦПК України виконавчий документ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню через діаметральну зміну обстановки (припинення обставин, які слугували підставами для його видачі).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Свої доводи мотивує тим, що діти в період з середини 2019 року проживали разом з ним, він їх утримував, доглядав, і при цьому формально повинен був сплачувати аліменти на їх утримання. Через наявність спору між батьками в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала справа про визначення місця проживання дітей. В одному з судових засідань матір дітей та її представник визнали той факт, що діти проживали з батьком.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що заявник не довів, що діти проживають разом з ним, суперечить обставинам справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Святогор О. А. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За приписами частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено можливість судового захисту прав боржника у разі, якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Судом встановлено, що 20.05.2019 Шевченківський районний суд м Києва видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 02 травня 2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Доводи заявника про відсутність його обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей ґрунтувались на тій підстави, що станом на день звернення ОСОБА_2 з заявою про видачу судового наказу їх діти проживали разом з ним та перебували на його утриманні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року визначено місце проживання дітей разом з їх матір`ю ОСОБА_2 . Доводи заявника про те, що спільні діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні не підтверджені належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 20 травня 2019 року, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

З наведеного слідує, що факт проживання дітей з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на їх утримання, є істотною обставиною та може слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Отже, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

Матеріали справи не містять доказів, що у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів за судовим наказом від 20 травня 2019 року.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та зробив помилковий висновок про те, що підстави визнання судового накази таким, що не підлягає виконанню, залежать від доведеності обставин перебування дітей на утриманні боржника. Разом з тим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є правильним.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповнені або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року змінити , виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк