ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-4647/04Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/810/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Дикун С.І.

Суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Стецюк М.А.

учасників справи : представника cкаржника ОСОБА_1 адвоката Ганича Д.О.; представника відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Легус Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-4647/04 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 травня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), постановлену суддею Дзюбичем В.Л.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2004 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). Також, на підставі виконавчого листа, виданого 13 травня 2011 року Кіровським районним судом м.Кіровограда з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 300 грн. Розрахунки по аліментах відносно дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_5 здійснюються Тернопільським районним відділом державної виконавчої служби. Незважаючи на те, що на даний час стягнення аліментів на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 припинено, у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів. Розмір заборгованості по аліментах визначений Тернопільським районним відділом державної виконавчої служби неправильно, оскільки державні виконавці нараховували аліменти по кожному з виконавчих проваджень, окремо не об`єднуючи їх у зведене виконавче провадження і суми нарахувань були явно завищеними. Державні виконавці не враховуючи рішень судів згідно яких аліменти на дочку ОСОБА_3 повинні були нараховуватися в розмірі 1/4 частки від доходу, а на дочку ОСОБА_7 в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., нараховували 50 % від середньої заробітної плати, що становило майже удвічі більшу суму від призначеної судом. З приводу вказаних порушень він неодноразово звертався у органи юстиції проте відповіді не було, після чого він звернувся до суду із скаргою на дії державних виконавців. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року дії державних виконавців визнано неправомірними. В ході розгляду вказаної скарги державними виконавцями було винесено ряд постанов, зокрема про накладення арешту на майно, заборону виїзду за кордон. Крім того, за наявності в матеріалах виконавчого провадження підтвердження виконаних платежів, останні не були враховані в загальні розрахунки заборгованості, внаслідок чого станом на сьогодні відсутній загальний розрахунок заборгованості по двох виконавчих провадженнях, що позбавляє його можливості встановити фактичну суму заборгованості.

Скаржник просить зобов`язати Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) об`єднати два виконавчих провадження відносно стягнення з нього аліментів на утримання дочок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у зведене виконавче провадження; зобов`язати Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) виготовити кінцевий розрахунок його заборгованості по аліментах у відповідності до чинного законодавства; визнати арешти накладені постановою державного виконавця Єрохіна О.В. від 19 лютого 2018 року №7957 про встановлення тимчасового обмеження в праві керування транспортним засобом (ВП 16858268), постановою державного виконавця Єрохіна О.В. від 19 лютого 2018 року №7964 про тимчасове обмеження в праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю (ВП 16858268), постановою державного виконавця Єрохіна О.В. від 19 лютого 2018 року № 7953 про тимчасове обмеження в праві полювання (ВП 16858268), постановою державного виконавця Литвин Р.М. від 15 лютого 2020 року про арешт майна (ВП 61133080), постановою державного виконавця Литвин Р.М. від 15 лютого 2020 року про арешт майна (ВП 16858268) незаконними.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права просить її скасувати, та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що основним документом, яким регламентується здійснення виконавчих дій є Інструкція з організації примусового виконання рішень №489/20802, із наступними доповненнями та змінами, де у розділі 16 Особливості виконання рішень про стягнення аліментів, у пункті 2 подається приклад розподілу сум між стягувачами відповідно до ст. 46 Закону.

Зазначає, що здійснити розподіл сум виплачених ним аліментів між двома виконавчими листами працівникам виконавчої служби вже більше 10 років не вдається. Тому об`єднання двох виконавчих проваджень без врахування даного прикладу неможливе. Незважаючи на подані клопотання його представника цей факт судом проігноровано і залишки, які формують по сумам заборгованості з оплати аліментів не відповідають дійсності.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільський районний відділ ДВС просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснення відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Із розрахунку заборгованості при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №64323305 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 по сплаті аліментів за весь період сплати аліментів вбачається, що залишок боргу у ВП №16858268 на момент настання повноліття дитиною становить 48845,75 грн.; залишок боргу у ВП №56364601 станом на липень 2021 року становить 64078.14 грн; залишок боргу у ВП №29663490 станом на липень 2021 року становить 58887,58 грн.

Зазначає, що державним виконавцем було вжито належних заходів передбачених Законом України Про виконавче провадження щодо примусового виконання рішень судів, а саме, заходи, передбачені ч.9 ст.71 ЗУ Про виконавче провадження.

Постановою від 29 січня 2021 року об`єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження під №64323305 та проведено загальний розрахунок заборгованості, розмір якої становив на 16 березня 2021 року 160031,33 грн.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник скаржника адвокат Ганич Д.О. підтримав апеляційну скаргу в її межах.

Представник Тернопільського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Легус Т.М. апеляційну скаргу заперечила з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувають:

- виконавче провадження №16858268 з примусового виконання виконавчого листа №2-4647/04, виданий 25 лютого 2009 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи із 26 серпня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття;

- виконавче провадження №56364601 з примусового виконання виконавчого листа №607/15407/17, виданий 21 березня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6 , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи із 30 листопада 2017 року і до закінчення ОСОБА_6 навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років;

- виконавче провадження №29663490 з примусового виконання виконавчого листа №2-1843/11, виданий 13 травня 2011 року Кіровським районним судом м. Кіровоград про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 300 грн., щомісячно, починаючи із 08 грудня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Постановою Головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 19 лютого 2018 року при примусовому виконанні виконавчого листа за №2-4647, виданого 25 лютого 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 26 вересня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, згідно виконавчого листа №2-4647, виданого 25.02.2009 р. Тернопільським міськрайонним судом.

Постановою Головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 19 лютого 2018 року при примусовому виконанні виконавчого листа за №2-4647, виданого 25 лютого 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 26 вересня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими знаряддями несмертельної дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, згідно виконавчого листа №2-4647 виданого 25.02.2009 року Тернопільським міськрайонним судом.

Постановою Головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 19 лютого 2018 року при примусовому виконанні виконавчого листа за №2-4647, виданого 25 лютого 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 26 вересня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття встановлено тимчасове обмеження у праві полювання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-4647 виданого 25.02.2009 року Тернопільським міськрайонним судом.

Постановою державного виконавця Тернопільського районного управління юстиції від 22 жовтня 2010 року при примусовому виконанні виконавчого листа за №2-4647, виданого 25 лютого 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 26 вересня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття накладено арешт на цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 в межах суми стягнення 7534,54 грн. заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. Арешт накладено з моменту надходження постанови.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2019 року у справі №607/21494/18, яка набрала законної сили, за скаргою ОСОБА_1 на дії Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області встановлено, що старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Ридліцьким Ю.Ю. станом на час розгляду скарги здійснено перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-2627/04 від 25 лютого 2009 року, відповідно до вимог статті 195 Сімейного Кодексу України, виходячи з розміру середньої заробітної плати штатного працівника по Тернопільському району та з урахуванням сплачених боржником сум, які не були враховані державними виконавцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при проведенні розрахунків заборгованості, що визнав заявник у судовому засіданні, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для задоволення вимог в частині зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості.

Постановою головного державного виконавця Тернопільського районного управління юстиції від 29 січня 2021 року ОСОБА_10 при примусовому виконанні виконавчого листа за №2-4647, виданого 25 лютого 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 26 вересня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття постановлено об`єднати виконавчі провадження №16858268, №29663490, №56364601 у зведене виконавче провадження №64323305 .

Порядок визначення суми аліментів визначено Сімейним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішення, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлення мінімального розміру аліментів є законодавчою гарантією для забезпечення належного утримання дитини. Мінімальний розмір аліментів застосовується, якщо визначена, в даному випадку частка заробітку (доходу), яка стягується з боржника, буде меншою за такий мінімальний розмір.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

У ст. 195 цього Кодексу закріплено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими в частці від заробітку (доходу). Відповідно до вказаного порядку заборгованість за аліментами визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до пункту 4 розділу XVI Інструкції виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону (№ 1404-VIII), повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з вимогами ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають права оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день подання та розгляду даної скарги державним виконавцем відділу було вжито належних заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішень, а саме, заходи передбачені ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», постановою від 29 січня 2021 року об`єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження під № 64323305 та у відповідності до вимог закону та підзаконних актів проведено загальний розрахунок заборгованості скаржника у зведеному виконавчому провадженні, розмір якої становить 160031,33 грн. Оскаржувані рішення, дії державних виконавців були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державних виконавців і право заявника не було порушено.

Із вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, із розрахунку заборгованості, виконаного головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Легус Т.М. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №64323305 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 по сплаті аліментів за весь період сплати аліментів: - залишок боргу у ВП №16858268 на момент настання повноліття дитиною становить 48845,75 грн.; залишок боргу у ВП №56364601 станом на 16 березня 2021 року становить 57145,50 грн.; залишок боргу у ВП №29663490 станом на 16 березня 2021 року становить 54 040,08 грн. Загальна сума заборгованості по зведеному виконавчому провадженні №64323305 станом на 16 березня 2021 року становить 160031,33 грн.

Розрахунок заборгованості проведено в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника в апеляційній скарзі, що вказаний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів проведено державними виконавцями без врахування Інструкції з організації примусового виконання рішень №489/20802, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року з відповідними доповненнями та змінами, де у розділі 16 Особливості виконання рішень про стягнення аліментів, у пункті 2 подається приклад розподілу сум між стягувачами відповідно до ст.46 Закону. Так, відповідно до положень зазначеного нормативного акта поданий приклад розрахунку сплати аліментів за двома виконавчими документами з метою недопущення порушення, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати 50%. Однак, такі положення не можуть бути застосовані до скаржника ОСОБА_1 , який не працює і щодо якого відсутні дані про отримання ним будь-якого заробітку протягом часу стягнення аліментів, розмір яких вираховується виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

За таких обставин, доводи ОСОБА_1 , що працівники державної виконавчої служби більше як 10 років не можуть здійснити розподіл сум виплачених ним аліментів між двома виконавчими листами, тому об`єднання двох виконавчих проваджень без врахування даного прикладу неможливе, не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено під час розгляду справи, розрахунок заборгованості по аліментах проведено у відповідності до вимог Сімейного кодексу України, Закону України Про виконавче провадження, Інструкції з організації примусового виконання рішень. Державним виконавцем було вжито належних заходів передбачених Законом України Про виконавче провадження щодо примусового виконання рішення, постановою від 29 січня 2021 року об`єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження під №64323305 та проведено загальний розрахунок заборгованості, розмір якої становив станом на 16 березня 2021 року 160031,33 грн.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами не смертельної дії - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом із тим, колегія суддів констатує, що 29 січня 2021 року постановою головного державного виконавця Тернопільського районного управління юстиції Легус Т.М. при примусовому виконанні виконавчого листа за №2-4647, виданого 25 лютого 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 26 вересня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття постановлено об`єднати виконавчі провадження №16858268, №29663490, №56364601 у зведене виконавче провадження №64323305 .

Тобто, постанова про об`єднання виконавчих проваджень, не винесення якої вказано скаржником як предмет оскарження, була фактично винесена під час розгляду скарги судом 29 січня 2021 року. Однак, саме по собі таке порушення не впливає на права скаржника, оскільки розмір заборгованості по вказаних виконавчих провадженнях як окремо, та у зведеному виконавчому провадженні, визначений правильно, із урахуванням вимог Сімейного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, що відображено у розрахунку заборгованості по аліментах, проведеному головним державним виконавцем відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Легус Т.М.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, а також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даної скарги та на правильність висновків суду щодо відмови у задоволенні скарги не спростовують.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, покласти на боржника ОСОБА_1 в межах ним понесених сум.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 травня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Костів О.З.