ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 638/7115/20

провадження № 22-ц/818/1635/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання: Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєвої Галини на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року, постановлене у складі судді Рибальченко Л.М.,

УСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі ГУ ПФУ) в Харківській області, в якому просила зобов`язати відповідача виплатити на її користь грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 суми пенсії у розмірі 70744,46 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла недоотримана пенсія, яка зберігається у відповідача. У липні 2019 року позивач звернулась з заявою щодо запиту пенсійної справи ОСОБА_2 з м. Луганськ. Згідно з центральною базою одержувачів пенсійного інформаційного центру персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України ОСОБА_2 останній місяць нарахування пенсії за віком, обчислену на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 було проведено у липні 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Луганськ, яка є непідконтрольною територією українській владі. У серпні 2019 року надійшла електронна пенсійна справа ОСОБА_2 . У вересні 2019 року була отримана допомога на поховання у сумі 3290,44 грн. за ОСОБА_2 у розмірі двомісячної пенсії, що передбачено статтею 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач звернувся до відповідача з метою оформлення документів та отримання належної спадкоємцю суми недоотриманої пенсії, яка за її підрахунком становить 70744,46 грн. (43 місяця, з серпня 2014 по лютий 2018 років, по 1645,22 грн. на місяць), втім пенсія була отримана в меншому розмірі, а саме 18529,37 грн. У виплаті суми в заявленому позивачем розмірі відповідач відмовив.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року позовні вимоги задоволені частково. ГУ ПФУ в Харківській області зобов`язано виплатити на користь ОСОБА_1 грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії в сумі 4363,30 грн. Стягнуто з ГУ ПФУ в Харківській області за рахунок відповідних бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 51,86 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач у встановленому законом порядку набула право власності на грошову суму в розмірі 22892,67 грн., шляхом її спадкування після смерті батька ОСОБА_2 . Проте недоотримана пенсія виплачена позивачу в сумі 18529,37 грн. Право позивача на спадщину підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.02.2020. Суд вважав, що право позивача на володіння, розпоряджання власним майном у вигляді отриманої спадщини згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька порушено з боку відповідача. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині виплати недоотриманої пенсії в сумі 4363,30 грн. (22892,67 грн. - 18529,37 грн.) належних до виплати спадкоємцю згідно свідоцтва про право на спадщину за законом за мінусом фактично виплачених спадкоємцю. В іншій частині позовних вимог судом відмовлено за відсутністю правових підстав та недоведеності позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду заступник начальника ГУ ПФУ в Харківській області Баєва Г. подала апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за період з серпня 2014 по лютий 2018 років ОСОБА_2 була призначена пенсія на загальну суму 52295,64 грн. У вересні 2019 року позивач отримала допомогу на поховання ОСОБА_2 у розмірі двомісячної пенсії, у сумі 3290,44 грн, що передбачено статтею 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розрахунок та виплата недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_2 з 10.02.2017 по 28.02.2018 у сумі 18529,37 грн. проведено відділом з питань виплати пенсії № 20 управління з питань виплати пенсій ГУ ПФУ в Харківській області в повному обсязі з урахуванням умов статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач просить виплатити грошові кошти за період з серпня 2014 по лютий 2018, хоча управлінням уже було виплачено кошти за період з 10.02.2017 по 28.02.2018. Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за 3 роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісячно рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Управління здійснювало свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а отже своїми діями права та законні інтереси позивача не порушило.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу надано не було.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуальногокодексу (далі ЦПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, в зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що право на спадщину ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.02.2020, яке видане на її ім`я та не є предметом спору в даній справі. Доказів визнання даного свідоцтва про право на спадщину за законом сторонами не надано. Право позивачки на володіння, розпоряджання власним майном у вигляді отриманої спадщини згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька порушено з боку відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині виплати недоотриманої пенсії в сумі 4363,30 грн. (22892,67 грн. належних до виплати спадкоємцю згідно свідоцтва про право на спадщину за законом за мінусом 18529,37 грн. фактично виплачених спадкоємцю). В іншій частині позовних вимог районний суд відмовив за відсутністю правових підстав.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 20.09.2018 зроблено відповідний актовий запис №477. Викладене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с. 7).

За інформацією Київського відділу обслуговування громадян у м. Харкові (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Харківській області, наданою в листі від 05.05.2020 №2000-0212-8/18863 на адвокатський запит, згідно з центральною базою одержувачів пенсій інформаційного центру персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України було встановлено, що ОСОБА_2 останній місяць нарахування пенсії за віком, обчислену на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 було проведено у липні 2014 року управлінням ПФУ в м. Луганськ, яка є непідконтрольною територією українській владі. У вересні 2019 року ОСОБА_1 отримано допомогу на поховання у сумі 3290,44 грн. за ОСОБА_2 у розмірі двомісячної пенсії, що передбачено статтею 53 Закону №1058. Розрахунок та виплата недоодержаної пенсії за померлого ОСОБА_2 з 10.02.2017 по 28.02.2018 у сумі 18529,37 грн. проведено відділом з питань виплати пенсії №20 управління з питань виплати пенсій ГУ ПФУ в Харківській області з урахуванням умов статті 46 Закону №1058. Іншого законодавством не передбачено (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.02.2020, зареєстрованого в реєстрі за №123, спадкова справа №11/2019, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. посвідчив, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу (далі ЦК) України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дочка, ОСОБА_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: недоотриманої пенсії у розмірі 22892,67 грн., яка належала спадкодавцю, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Харківській області за №341/04-22-20 від 13.01.2020 (а.с. 10).

З копії службового чеку про поштовий переказ АТ «Укрпошта» від 16.04.2020 убачається, що позивачу відповідачем перераховано 18529,37 грн. (а.с. 11), що сторонами не заперечується.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку, встановленому ЦПК України.

Положеннями частини 1 статті 4, статей 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із змісту статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу право власності не є абсолютним і може бути обмежене. ЄСПЛ підкреслює, що перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, щоб будь-яке втручання органів державної влади в право на повагу власності було «законним»: другий абзац встановлює, що держави уповноважені здійснювати контроль за користуванням майном шляхом забезпечення виконання «законів». Більш того, верховенство права, одна з основ демократичного суспільства, втілюється у всіх статтях Конвенції. Питання про те, чи було досягнуто справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (пункт 31 рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії»).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо певного майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні тощо).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині 1 статті 52, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині 1 цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною 2 цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини 3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині 1 статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Зважаючи на те, що позивачка є спадкоємицею майна померлого ОСОБА_2 , а саме недоотриманої пенсії у розмірі 22892,67 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.02.2020, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що набута позивачкою в порядку спадкування грошова сума у зазначеному розмірі повинна бути виплачена їй в повному обсязі та, врахувавши виплату відповідачем 18529,37 грн., стягнув на користь позивачки недоплату в сумі 4363,30 грн.

Спірні правовідносини стосуються захисту спадкових прав позивача на отримання належного їй спадкового майна.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців та є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом.

Наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.02.2020 на недоплачену пенсію в сумі 22892,67 грн. підтверджує право позивачки саме на вказану суму. Дане свідоцтво є неоспореним, докази визнання його недійсним в цілому чи певних його частинах у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь набутих у порядку спадкування за законом грошових коштів недоотриманої пенсії після смерті батька, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у визначеній частині, оскільки позивач успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника начальника головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєвої Галини залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук