КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 369/4681/20
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,

при секретарі - Лащевській Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року,

встановив:

у квітні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не виховує дитину, не відвідує її. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 12 525 грн. 75 коп., які були понесені позивачем на відпочинок та оздоровлення дитини та у зв`язку з укладенням договору про добровільне медичне страхування дитини.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині вирішення вимог про позбавлення відповідача батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та її предстанвика, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона з 13 серпня 2013 року до 03 листопада 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір`ю. Позивач зазначала, що відповідач з березня 2015 року ухиляється від виховання дитини, не відвідує її, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не виявляє інтересу до її життя. За таких обставин позивач вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільної доньки. Також позивач просила стягнути на її користь з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 12 525 грн. 75 коп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а позивач не надала належних та достатніх доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, стст. 19, 164 СК України, ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення додаткових витрат на дитину сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилалась на те, що судом першої інстанції не було враховано інтереси дитини, зокрема те, що в неї сформувався психоемоційний зв`язок з її співмешканцем ОСОБА_5 . Також позивач зазначала, що відповідач самоусунувся від участі у житті дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК Українивизначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивачем не було надано доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

Саме по собі посилання скаржника на те, що у дитини виник зв`язок з іншим чоловіком, який проживає разом з позивачем та займається її вихованням і забезпечує її потреби не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В ч. 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до Ч. 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 статті 19 СК України).

21 жовтня 2020 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області було надано до суду Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 .

Вказаний Висновок є недостатньо обґрунтованим та зробленим виключно на підставі пояснень позивача. Зі змісту Висновку неможливо встановити чи вчинялись органом опіки та піклування дії, спрямовані на з`ясування думки відповідача з приводу доцільності позбавлення його батьківських прав. Відповідальним органом не було з`ясовано ставлення відповідача до дитини, фактичні причини ухилення батька від участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини.

Положеннями статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді