РІШЕННЯ

іменем України

19 квітня 2021 рокуСправа №451/796/20
Провадження № 2/451/220/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/796/20 за позовом ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Львівскої області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

26 травня 2020 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

17 березня 2021 року в підготовчому судовому засіданні за клопотанням представника позивача замінено відповідача Барилівську сільську раду Радехівського району Львівської області на Лопатинську селищну раду Львівської області.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок був побудований ОСОБА_2 у 1961 році. Факт побудови та прийняття в експлуатацію будинку підтверджується наявним технічним паспортом на будинок. Тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка перебувала у законному користуванні спадкодавця, а відтак необхідно визнати право власності, яке переходить в порядку спадкування, оскільки ОСОБА_2 набула право власності на цей житловий будинок відповідно до законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,3257 га, що знаходиться на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області згідно державного акта серії ЛВ №1723. За життя ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склала заповіт №7 від 12.01.1999 року. Згідно заповіту ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати за законом, заповіла ОСОБА_3 . Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном на час відкриття спадщини є ОСОБА_3 . Факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується довідкою Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області №43 від 27.02.2020 року.

Водночас 12 серпня 2000 року ОСОБА_3 в результаті укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданою повторно, серії НОМЕР_2 від 22.03.2005 року. Однак, ОСОБА_3 хоча й прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , проте не встигла належним чином оформити право власності на успадковане нею майно, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. За життя розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робила. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивач, як єдиний спадкоємець за законом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Однак, позивач фактично постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та таким способом прийняв спадщину. Ця обставина підтверджується довідкою Барилівської сільської ради Раехівського району Львівської області від 27.02.2020 року №42. Однак нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно по причині відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, інакше як звернутися до суду з позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права.

У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задоволити та справу слухати без його участі (а.с.42).

Представник відповідача - Лопатинської селищної ради Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розгляд справи проводити без участі представника Лопатинської селищної ради Львівської області (а.с.41).

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Барилівською сільською радою (а.с.10).

Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 10 березня 2020 року, встановлено, що будинок в АДРЕСА_1 споруджено/реконструйовано у 1961 році (а.с.11-13 зворот).

Згідно копії будинкової книги на будинок у селі Барилів, виданої на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що в будинку у відповідні періоди були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.15-16).

Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1723, виданого головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження Голови Радехівської райдержадміністрації від 20 квітня 1999 року №185, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1308, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,3257 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_2 (а.с.14-14 зворот).

З копії заповіту вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 (а.с.17-17 зворот).

Згідно копії довідки №43 від 27.02.2020 року, виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до дня смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , та разом з нею проживали і були зареєстровані ОСОБА_3 (племінниця), ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Від імені померлої виконкомом Барилівської сільської ради реєструвався заповіт №7 від 12.01.1999 року (а.с.18).

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

У відповідності до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (з подальшими змінами та доповненнями) не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Зазначене узгоджується з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95.

В зазначеному ДБН A3.1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації.

За п. 3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, у разі реєстрації збудованого у 1961 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_3 фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже, прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.19).

Родинні відносини підтверджуються копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 01 червня 1995 року; копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 від 22 березня 2005 року; копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_5 від 06 квітня 2006 року (а.с.20,21,22).

Згідно копії довідки №42 від 27.02.2020 року, виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , та разом з нею проживав і був зареєстрований син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Від імені померлої виконкомом Барилівської сільської ради реєструвався заповіт не посвідчувався та не реєструвався (а.с.23).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_6 ), у порядку спадкування, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_6 ), у порядку спадкування, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2.3257 га, що знаходиться на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1723, виданого головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження Голови Радехівської райдержадміністрації від 20 квітня 1999 року №185, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1308.

Стягнути з Лопатинської селищної радиЛьвівської області (), смт.Лопатин, вул.Центральна, буд.12, Львівська область, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_6 ), жителя АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 19 квітня 2021 року.