Номер провадження: 22-ц/813/4783/21
Номер справи місцевого суду: 492/419/20
Головуючий у першій інстанції Черевата В. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Національної академії аграрних наук України на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, третя особа Державне підприємство «Дослідне господарство «Южний» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» про поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національної академії аграрних наук України, третя особа Державне підприємство «Дослідне господарство «Южний» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» про поновлення на роботі.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, третя особа Державне підприємство «Дослідне господарство «Южний» Одеської сільськогосподарської станції»» про поновлення на роботі - задоволено повністю.

Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді директора Державного підприємства «Дослідного господарства «Южний» Одеської сільськогосподарської станції» Національної академії аграрних наук України.

Стягнуто з Національної академії аграрних наук України на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

На підставі ст. 430 ЦПК України, допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Ухвалою цього ж суду від 24.06.2020 року виправлено описки в рішенні Арцизького районного суду Одеської області від 23.06.2020 року у справі № 492/419/20 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, третя особа Державне підприємство «Дослідне господарство «Южний» Одеської сільськогосподарської станції»» про поновлення на роботі, не змінюючи його змісту.

Вважати вказаним вірно у вступній, описовій та резолютивній частинах рішення назву третьої особи у справі Державне підприємство «Дослідне господарство «Южний» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України».

Викладено резолютивну частину рішення суду у наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України».

Стягнуто з Національної академії аграрних наук України на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

На підставі ст. 430 ЦПК України, допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі».

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, Національна академія аграрних наук України подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 23.09.2021 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

16.03.2021 року на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява від Національної академії аграрних наук України, у якій апелянт просить розглянути цивільну справу у відсутності представника Національної академії аграрних наук України та врахувати апеляційну скаргу НААН від 08.07.2020 року (а.с. 121-122).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 12 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до президента Державного підприємства «Дослідного господарства «Южний» Одеської сільськогосподарської станції» Національної академії аграрних наук України Гадзало Я.М. із заявою про його допуск до участі в конкурсі на вакантну посаду директора «Дослідне господарство «Южний» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН».

На підставі наказу Національної академії аграрних наук України від 25 лютого 2019 року № 68-к, ОСОБА_1 призначений на посаду директора Державного підприємства «Дослідного господарства «Южний» Одеської сільськогосподарської станції» Національної академії аграрних наук України» з 01 березня 2019 року, про що між сторонами укладено контракт на термін: з 01.03.2019 року по 28.02.2022 року (а.с. 3 9, 13).

Як вбачається з копії наказу Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції»» Національної академії аграрних наук України від 28 лютого 2019 року № 27-к, згідно наказу від 25.02.2019 року № 68-к Національної академії аграрних наук України, ОСОБА_1 приступив до обов`язків директора ДП «ДГ «Южний»» з 01.03.2019 року (а.с. 15).

Наказом президента Державного підприємства «Дослідного господарства «Южний» Одеської сільськогосподарської станції» Національної академії аграрних наук України ОСОБА_2 від 16 березня 2020 року № 91-к, ОСОБА_1 звільнено з посади директора Державного підприємства «Дослідного господарства «Южний» Одеської сільськогосподарської станції» Національної академії аграрних наук України з 16 березня 2019 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 від 16.03.2020 року (а.с. 10). Підпис про ознайомлення позивача з наказом відсутній.

16 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до президента Державного підприємства «Дослідного господарства «Южний» Одеської сільськогосподарської станції» Національної академії аграрних наук України Гадзало Я.М. із заявою про його звільнення в порядку переведення з посади директора ДПДГ «Южний» ОДСДС НААН на посаду начальника відділу заступника директора ДПДГ «Южний» ОДСДС НААН.

16 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до президента Державного підприємства «Дослідного господарства «Южний» Одеської сільськогосподарської станції» Національної академії аграрних наук України ОСОБА_2 із заявою про відкликання заяви про звільнення з посади за власним бажанням з 16 березня 2020 року, відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 11).

17.03.2020 року позивач ОСОБА_1 повідомив Державне підприємство «Дослідне господарство «Южний» Одеської сільськогосподарської станції»», що він з 17.03.2020 року перебуває на лікарняному, що також підтверджується копіями доданих до матеріалів справи листків непрацездатності серії № 792937, серії № 792842 (а.с. 12).

Як вбачається з копії наказу Національної академії аграрних наук України від 16 березня 2020 року № 103-к, внесено зміни у розпорядчу частину наказу НААН від 16 березня 2020 року № 91-к після слів «16 березня» викласти у наступній редакції: «2020 року в порядку переведення працівника за його згодою на іншу посаду п. 5 ст. 36 КЗпП України». Підпис про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом відсутній.

Ухвалюючи рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, районний суд виходив з того, що 16.03.2020 року позивачем було подано заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, тобто реалізоване його право на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням протягом строку попередження, закріплене в ч. 2 ст.38 КЗпП України, заява про звільнення за власним бажанням не відповідала внутрішній волі позивача, про що було зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, чим порушено вимоги ст. 81 ЦПК України. Суд також дійшов висновку, що відсутня згода позивача на переведення на іншу посаду, а відтак звільнення та переведення позивача відбулося всупереч положенням закону, у звязку із чим позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідє вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1,7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (ч.2 ст. 38 КЗпП України).

Статтею 39 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених ч.1 ст. 38 цього Кодексу.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року визначено, що у справах про звільнення особи за власним бажанням суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст. 24 КЗпП України).

Отже, наведеними вище положеннями КЗпП України визначено, що при розірванні трудового договору з ініціативи працівника, роботодавець може звільнити працівника у день, вказаній в заяві за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення (переїзд на нове місце проживання, вступ до навчального закладу, переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість тощо).

Судовим розглядом справи встановлено, що згідно поданої 16.03.2020 року ОСОБА_1 року заяви про звільнення за власним бажанням, останній не зазначив жодної з поважних причин, перелік яких міститься в ст. 38 КЗпП України (а.с. 45) та не зазначив дату звільнення.

З Наказом про звільнення позивач не був ознайомлений, а в день його звільнення з посади 16.03.2020 року він перебував на робочому місці.

При цьому, матеріалами справи також встановлено, що в цей же день, тобто 16.03.2020 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 також подав заяву про відкликання своєї заяви на звільнення (а.с. 11, 47, 48), що свідчить про відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_1 на звільнення з роботи.

У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення закріплено статтею 43 Конституції України.

Приймаючи рішення про звільнення позивача за власним бажанням, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Крім того, матеріалами справи також встановлено, що згідно копії наказу Національної академії аграрних наук України від 16 березня 2020 року № 103-к, внесено зміни у розпорядчу частину наказу НААН від 16 березня 2020 року № 91-к після слів «16 березня» викласти у наступній редакції: «2020 року в порядку переведення працівника за його згодою на іншу посаду п. 5 ст. 36 КЗпП України». Підпис про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом відсутній (а.с. 46). Крім того, в наказі не вказано, на яку саме посаду переведено позивача ОСОБА_1 , відсутня згода позивача на переведення та докази укладення з позивачем трудового договору з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення.

У відповідності до статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 КЗпП України, та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно усталеної судової практики переведенням на іншу роботу вважається доручення працівнику роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Пунктом 5 статті 36 КЗпП України, визначено, що підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

З урахуванняи вищевикладенного, апеляційний суд погоджується із виснвоком районного суду про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки звільнення та переведення позивача відбулося всупереч положенням закону.

У доводах апеляційної скарги, НААНУ посилається на те, що 16.03.2020 року ОСОБА_1 власноручно, добровільно та з власної ініціативи написав заяву про звільнення в порядку переведення з посади директора ДП «ДГ «Южний» на посаду начальника відділення заступника директора ДП «ДГ «Южний», у звязку із чим НААН 16.03.2020 року було видано наказ №91-к про його звільнення.

Проте на вказані доводи апелянта слід зазначити наступне.

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він перебуває у складних відносинах з керівництвом НААН та саме під тиском написав заяву про звільнення в порядку переведення за власним бажанням. Слід зазначити, що дату звільнення ОСОБА_1 у своїй заяві зазначено не було.

Більш того, на наступний день, тобто 17.03.2020 року, ОСОБА_1 у письмовому вигляді повідомив ДП «ДГ «Южний» ОДСДС НААН про те, що перебуває на лікарняному, а лист непрацездатності надасть на підприємство після його отримання (а.с. 12).

Під час апеляційного перегляду справи колегією суддів перевірено матеріали справи і встановлено, що позивачем достатньо доведено в суді першої інстанції обставини, внаслідок яких він написав заяву про звільнення в порядку переведення без власного волевиявлення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, та незгоди з висновками суду першої інстанції. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії аграрних наук України, третя особа Державне підприємство «Дослідне господарство «Южний» Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» про поновлення на роботі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда