КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 757/7499/17-ц Головуючий у 1 інстанції: Вовк С.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року про зупинення провадження у справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левицької Алли Сергіївни, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левицької А.С.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року зупинено провадження у справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №757/7499/17-ц за касаційними скаргами: АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року; Кабінету Міністрів України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року, постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаргу обґрунтовує тим, що жодних мотивів для висновку та обґрунтувань зупинення провадження судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначено, також не зазначено питань, які розглядаються касаційним судом у справі №757/7499/17 та які стосуються підстав вимог у даному провадженні чи умов, від яких залежить можливість суду розглянути скаргу банку.

Вказує, що як убачається з матеріалів даної справи та провадження, предметом її розгляду є скарга банку на дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження №61937076, отже суд повинен здійснити перевірку правомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності виконавця та дослідити лише ті обставини справи, які стосуються виконавчого провадження.

Зазначає, що прийняття чи скасування рішення суду взагалі не має значення для розгляду відповідної скарги, оскільки під час розгляду відповідних скарг суд досліджує та встановлює лише обставини, що пов`язані з виконанням судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, а також факт правомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця на момент його прийняття.

Оскільки, в силу імперативних приписів п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, то зупинення провадження у даній справі виключно у зв`язку з тим, що на розгляді Великої Палати Верховного суду перебувають зазначені вище касаційні скарги, без встановлення конкретних обставин того, чому зібрані у даній справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом скарги на дії державного виконавця в межах конкретного виконавчого провадження.

Також вказує, що суд першої інстанції не врахував той факт, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали справа №757/7499/17 на розгляді Великої Палати Верховного Суду не перебувала, що свідчить про поверхневий аналіз судом даного питання.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що під час вирішення вказаної касаційної скарги перевірці підлягають обставини щодо наявності підстав для забезпечення позову у обраний заявниками спосіб, а відтак щодо чинності ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року у справі №757/7499/17, тому указані обставини можуть вплинути на вирішення цього спору.

Проте, апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що у травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левицької А.С., в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Левицької А.С. з відкриття виконавчого провадження №61937076 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц.

Також просить скасувати постанову державного виконавця Левицької А.С. від 29.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61937076 з примусового виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 року про забезпечення позову у справі №757/7499/17-ц.

Зобов`язати державного виконавця Левицьку А.С. повернути копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2017 року про забезпечення позову у справі № 757/7499/17-ц без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №61937076 до набрання законної сили ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги.

Зупиняючи провадження у даній справі до розгляду Ведикою Палатою Верховного Суду справи №757/7499/17-ц за касаційною скаргою АТ «КБ «Приватбанк» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року та за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України, в інтересах якого діє Департамент з питань судової роботи Міністерства юстиції України, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, суд першої інстанції не вказав мотивів та обґрунтувань зупинення провадження.

Так, щодо підстав зупинення провадження у справі, визначених судом першої інстанції в ухвалі підставою для застосування п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України у даній справі судом визначено переконання суду, що існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №757/7499/17-ц.

Жодних мотивів для вказаного висновку та обґрунтувань зупинення провадження судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначено.

Не зазначено і питань, які розглядаються касаційним судом у справі №757/7499/17 та які стосуються підстав вимог у даному провадженні чи умов, від яких залежить можливість суду розглянути скаргу банку.

Підставою для зупинення провадження у даній справі суд визначив положення пункту 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду7 справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом вищезазначеної норми підставою зупинення провадження у справі є виключно об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість встановлення судом обставин справи, відповідних їм правовідносин та формування судом правових висновків щодо шляхів вирішення спору, без вирішення іншої справи.

До таких висновків прийшов і Верховний Суд України у справі №6-1957цс16 від 01.02.2017 року, де, скасовуючи ухвалу про зупинення провадження до вирішення судом іншого позову, вказав, що, визначаючи наявність підстав для зупинення провадження, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується у лише тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Визначаючи наявність обов`язкових підстав для зупинення провадження у справі (в даному випадку передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України), суд повинен врахувати, що така підстава для зупинення застосовується лише у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі, вимог та умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Як вбачається з матеріалів даної справи та провадження, предметом її розгляду є скарга банку на дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження №61937076.

Так, у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Таким чином, під час розгляду скарг на дії, рішення або бездіяльність державного виконавця суд здійснює перевірку правомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності виконавця та досліджує лише ті обставини справи, які стосуються виконавчого провадження.

Під час розгляду скарг на дії, рішення або бездіяльність державного виконавця відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.451 ЦПК України суд перевіряє обґрунтованість поданої скарги, правомірність оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, а також шкідливість/протиправність оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності для прав та інтересів заявника.

Отже, суд під час судового розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби досліджує тільки ті обставини, що викладені у скарзі заявника, а також встановлює наявність чи відсутність протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби на момент прийняття чи вчинення відповідного рішення, дії або допущення бездіяльності.

При тому, прийняття чи скасування рішення суду взагалі не має значення для розгляду відповідної скарги, оскільки під час розгляду відповідних скарг суд досліджує та встановлює лише обставини, що пов`язані з виконанням судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, а також факт правомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності держаного виконавця на момент його прийняття.

При цьому, не входить встановлення інших обставин щодо рішення суду, яке перебуває на виконанні до компетенції суду, який розглядає відповідну скаргу.

Разом з тим, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі взагалі не наведена мотивація того, як факт розгляду справи №757/7499/17-ц та/чи її результати можуть вплинути на вирішення судом скарги банку на дії державного виконавця під час виконавчого провадження.

Правові висновки щодо необхідності зазначення обґрунтування зупинення провадження у справі містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду у справі №308/5006/16-ц від 27.02.2019 та у постанові Верховного Суду у справі № 1522/27468/12 від 07.11.2018 року.

В силу приписів п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, то зупинення провадження у даній справі виключно у зв`язку з тим, що на розгляді Великої Палати Верховного суду перебувають зазначені вище касаційні скарги, без встановлення конкретних обставин того, чому зібрані у даній справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом скарги на дії державного виконавця в межах конкретного виконавчого провадження з огляду на межі розгляду судом відповідних скарг до вирішення такого іншого спору, свідчить про відсутність підстави, за якою провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню.

Вищенаведене свідчить про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права (п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України), яке призвело до неправильного вирішення справи, що в силу п.4 ч.1 та ч.2 ст.376 ЦПК України є окремою підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20.06.2000 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі Юніон Аліментаріа проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

До того ж, у постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі №6-1367ЦСІ5 вказано, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Як вже було зазначено вище, сам лише факт перебування на розгляді у Великої Палати Верховного Суду касаційних скарг у справі №757/7499/17-ц жодним чином не перешкоджає з`ясуванню та встановленню обставин, які є предметом розгляду скарги Банку на дії державного виконавця, та не впливає на їх оцінку.

Проте, судом першої інстанції не було враховано вищезазначені вимоги законодавства та правозастосовної практики щодо того, що справа має бути розглянута судом протягом встановленого ч.1 ст. 450 ЦПК України, та зупинене провадження у даній справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Натомість, відповідний правовий висновок стосовно необхідності дотримання судами принципу ефективності судового процесу викладений у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року в справі №753/6245/17 та мав бути врахований судом під час вирішення питання про зупинення провадження у даній справі.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, передбачених ст. 251 ЦПК України, порушує розумні строки тривалості судового провадження, що, в свою чергу, порушує права учасників даної справи на справедливий та публічний розгляд справи, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в суді.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Печерського районного суду

м. Києва, відповідно до вимог ст.379 ЦПК України.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» та скасування Печерського районного суду

м. Києва від 01 червня 2021 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року про зупинення провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: