Номер провадження: 22-ц/813/4280/21
Номер справи місцевого суду: 523/1790/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року у складі судді Середи І.В.,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Левчук О.С. про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.05.2018 та встановлення права власності за позивачем на спадкове майно, а саме на 59/100 частин у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 120 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м, гаражу «Б», літньої кухні «Д», мостіння «І», огорожі «1-2», як такого, що прийняте у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору дарування він разом з сестрою ОСОБА_3 є співвласниками 41/10 частини вказаного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_4 , відкрилася спадщина у вигляді 51/100 частини будинку. У 2018 році відповідач, який є його батьком, звернувся до приватного нотаріуса Левчук О.С. та 03.05.2018 отримав свідоцтво про право на спадщину. При цьому не погоджуючись з видачою свідоцтва, позивач вказував на те, що батько не проживав фактично в будинку на час смерті своєї матері, тому він не приймав спадщину. Весною 2010 року відповідач переїхав зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 до будинку матері. Позивач з 2001 року проживає за вказаною адресою за виключенням періоду з 2004 по 2005 роки, коли проходив строкову військову службу, з 27.11.2002 був зареєстрований в будинку. Відповідач лише через 8 років звернувся до нотаріуса, строк для звернення не поновлював, тому за наявності лише реєстрації, вважається таким, що не прийняв спадщину.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.05.2018 та встановити право власності за позивачем на спадкове майно, а саме на 59/100 частин у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 120 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м, гаражу «Б», літньої кухні «Д», мостіння «І», огорожі «1-2», як такого, що прийняте у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України та розділити судові витрати між сторонами.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Суворовським районним судом міста Одеси, на підставі довідок №№105 та 106 від 06.02.2018 та положень п. 21 1 Інструкції встановлено факт постійного проживання відповідача разом із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, однак такий факт не може вважатись доведеним, оскільки: 1) зазначені довідки є недостовірними та недопустимими доказами, в розумінні положень статей 78 та 79 ЦПК України; 2) суд застосував положення матеріального законодавства, що не підлягають застосуванню, оскільки є таким що втратили чинність на момент звернення відповідача до нотаріуса. Судом проігноровано обґрунтовані правові позиції як Верховного Суду України, так і Верховного Суду, що є прямим порушення процесуального законодавства, а саме частини 4 статті 263 ЦПК України. Додатково, встановлений судом першої інстанції факт постійного проживання відповідача разом із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не відповідає обставинам справи та прямо порушує принцип законності. Окрім цього, судом не надано оцінки аргументам та доводам позивача щодо питання доказів на підтвердження факту постійного проживання, тобто має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції, під час дослідження пояснення свідків порушено вимоги положень статті 89 ЦПК України, рішення ухвалено з порушенням вимог пунктів 2 та 3 частини 4 статті 265 ЦПК України щодо мотивування оцінки (відхилення та прийняття) аргументів сторін і доказів по справі.

06.05.2020 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

14.09.2021 від Приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Левчук О.С. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання 14.09.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

27.07.2001 ОСОБА_4 відповідно до договору дарування подарувала позивачу ОСОБА_1 та його сестрі ОСОБА_8 в рівних частинах 41/100 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 120 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м, гаражу «Б», літньої кухні «Д», мостіння «І», огорожі «1-2».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Згідно з відомостями спадкової справи №2/2018, відкритої щодо майна померлої ОСОБА_4 , 21.02.2018 відповідач ОСОБА_2 звернувся з заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. про прийняття спадщини після матері.

З довідок комітету мікрорайону «Суворовський» від 06.02.2018 вбачається, що ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.08.1958 по день своєї смерті. В будинку також зареєстровані її син ОСОБА_2 (відповідач) - з 17.10.2001, внук ОСОБА_1 з 27.11.2002, внучка ОСОБА_9 з 17.10.2001, правнучка ОСОБА_10 з 14.09.2012.

03.05.2018 ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 , яка складається з 59/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріали справи підтверджують, що відповідач зареєстрований за адресою проживання спадкодавця з 17.10.2001, в свою чергу позивач належними та допустимим доказами не спростував факт того, що відповідач проживає за адресою місця реєстрації, після смерті спадкодавця на протязі 8 років позивач не звертався з заявою про прийняття спадщини, отже визнав право відповідача.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 12.10.2021.

Головуючий:

Судді: