Провадження №2/521/1124/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 6036,09 гривень, а також судові витрати.

Позов обґрунтований такими обставинами. 19.09.2006 року між ПрАТ «МТС Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання послуг мобільного зв`язку № НОМЕР_1 /29 від 02.04.2016 року. Відповідач послуги мобільного зв`язку відповідно до умов договору не сплатив. Станом на 30.06.2016 рік заборгованість за договором мобільного зв`язку склала 6036,09 гривень. 23.05.2017 року ПрАТ «МТС Україна» змінило назву на ПАТ «ВФ Україна». Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 04.01.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на корить ПАТ «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 6036,09 гривень. Разом із цим, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року вищевказаний судовий наказ було скасовано. Таким чином, ПАТ «ВФ Україна» звернулось до суду за захистом свої прав.

Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся, відповідно до ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

22 лютого 2021 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення щодо позову представник відповідача зазначив, що відповідач після підписання договору виїхав за кордон та був позбавлений можливості приймати та здійснювати дзвінки. Надання позивачем послуг неналежної якості змусило останнього повністю відмовитись від послуг позивача та звернутись до місцевих компаній, які надають послуги мобільного зв`язку. Дії позивача щодо надання послуг неналежної якості змусили відповідача здійснити вимушені фінансові витрати за кордоном для придбання послуг інших операторів зв`язку. Крім того вказав, що наданий позивачем розрахунок є одностороннім, що позбавляє можливості встановити його достовірність, об`єм дійсно спожитих послуг та правильність їх нарахувань. Зазначив, що позивачем не надано інформацію про тарифи, відповідно до якої можна було б встановити вартість використаних Мb інтернету та нарахованих за них коштів. Разом із цим, просив застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, 19.09.2006 року між ПрАТ «МТС Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 08/29 від 02.04.2016 року.

Судом встановлено, що згідно з п. 1.2. Статуту ПАТ «ВФ Україна» затвердженого Загальними зборами ПрАТ «МТС Україна», відповідно до протоколу № 38 від 28.04.2017 року, ПрАТ «МТС Україна» перейменовано у ПАТ «ВФ Україна».

Відповідно до положень п.п. 5, 6 Договору абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за отримані послуги та плату за збереження номеру при тимчасовому відключенні. Перед замовленням та використанням послуг Оператора, а також Контент-послуг ознайомитися з тарифами, а також іншою інформацію Оператора та Контент-послуг. Абонент не звільняється від оплати наданих послуг, якщо з незалежних від Оператора причин він не отримав рахунок. Розрахунки за надані послуги та авансовані внески Абонент сплачує будь-яким доступним способом відповідно до законодавства.

Укладення договору підтверджується підписом особистим підписом ОСОБА_1 , що також не заперечувалось представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання послуг, які регулюються главою 63 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу. яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Згідно із ст. 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Так, за ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися залежним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином не виконав умови договору, внаслідок чого позивачем, станом на 30.06.2016 рік року була нарахована заборгованість в розмірі 6036,09 гривень, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

Таким чином, враховуючи виниклі між сторонами правовідносини, оцінюючи докази в їх сукупності, а також приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача стосовно виїзду відповідача за кордон, як підстави відсутності можливості приймати та здійснювати дзвінки, а також надання позивачем послуг неналежної якості, що в свою чергу змусило відповідача повністю відмовитись від послуг позивача, здійснити вимушені фінансові витрати, та звернутись до інших компаній, які надають послуги мобільного зв`язку, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів суду не надано.

Судом встановлено, що судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 04.01.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на корить ПАТ «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 6036,09 гривень. Однак, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року вищевказаний судовий наказ було скасовано.

У відзиві на позовну заяву, представником відповідача заявлено клопотання про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності, яким за ст. 257 ЦК України є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

З позовної заяви та наданим позивачем розрахунком вбачається, що заборгованості за користування послугами міжнародного роумінгу виникла 30.06.2016 рік.

Так, станом з 30.06.2016 рік року позивач був обізнаним із порушенням свого права.

Загальний строк позовної, відповідно до ст. 257 ЦК України складає три роки.

Таким чином, строк звернення до суду за захистом порушеного права позивача сплив 30.06.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом 07.10.2020 року.

Щодо доводів позивача стосовно переривання строку позовної давності видачею 04.01.2019 року Малиновським районом судом м. Одеси судового наказу, суд вважає їх необґрунтованими, адже згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 07.07.2020 року по справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19: подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису ч. 2 статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача із дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Враховуючи викладене, строк звернення позивача із позовом сплив 30.06.2019 року.

Суд враховує, що строком позовної давності захищається порушене право особи, тому, суд встановивши його, вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову, в зв`язку із спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Встановлено, що 15.02.2021 між ОСОБА_1 та АО «Паверлекс» було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Так, відповідно до п. 5.2. договору, за підготовку документів, складання та подання відзиву на позовну заяву та ведення справи в суді першої інстанції Клієнт сплачує Об`єднанню гонорар у розмірі 5000 гривень, протягом 15 днів з дати набрання законної сили рішення суду першої інстанції.

15.03.2021 року представником відповідача було подано заяву про стягнення судових витрат разом із звітом про обсяг наданих послуг та використання адвокатом робочого часу на надання правової (правничої) допомоги.

Відповідно до п. 2.4. договору на вимогу Клієнта Адвокат надає йому звіт про виконану роботу та акт приймання-здачі наданих послуг за певний період.

Разом з цим, відповідно до п. 2.2. договору дії Адвоката по наданню правової (правничої) допомоги мають бути узгоджені з Клієнтом.

Враховуючи те, що представником відповідача надано суду лише звіт про обсяг наданих послуг та використання адвокатом робочого часу на надання правової (правничої) допомоги без акту приймання-здачі наданих послуг, суд позбавлений можливості встановити узгодженість з відповідачем дій його представника, передбаченими положеннями договору, а також відсутності претензій зі сторони Клієнта, в силу п. 3.4. договору, що б слугувало безумовною підставою прийняття відповідачем наданих послуг з професійної правничої допомоги.

Вищевикладене не дає суду підстави вважати, що з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

Керуючись ст.ст. 901, 903, 257, 267 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», код ЄДРПОУ 14333937, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ. вул. Лейпцизька, 15 до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29 березня 2021 року.

Суддя: Ю.В. Тополева