Справа №222/506/21
Провадження №4-с/222/3/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

секретаря судового засідання Гранкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Нікольський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фісінчук С.О., звернулася до суду зі скаргою по порядку ст.447 ЦПК України, посилаючись на те, що повертаючи у виконавчому провадженні №39884219 виконавчий лист на підставі п.4 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999 року, держвикоанвцем не було знято арешт з майна домоволодіння АДРЕСА_1 , що на теперішній час, за відсутності відкритих відносно неї виконавчих проваджень, перешкоджає у здійсненні реєстрації місця проживання її онука ОСОБА_2 .. Просила визнати неправомірною бездіяльність держвиконавця з приводу не зняття арешту після повернення виконавчого документу, зобов`язати останнього вчинити дії зняти арешт з домоволодіння АДРЕСА_1 .

14.04.2021 року начальник Нікольського РВДВС СМУ МЮ (м.Харків) Мостова Г.Г. надала відзив на скаргу, в якому заперечуючи проти скарги зазначила, за виконавчим листом №2/222/2122/2013, виданим 21.06.2013 року Володарським районним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 28108,85 грн, постановою держвиконавця від 08.02.2014 року було накладено арешт на майно боржниці ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1 . 08.05.2014 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999. При цьому заборгованість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені не були. Посилаючись на те, що повертаючи виконавчий лист п.4 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999 року, наслідки, передбачені ч.1 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999 року, не настають. Відповідно до ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999 року та ч.4 ст.59 №1404-VIII від 02.06.2016 року, відсутність відкритих виконавчих проваджень відносно боржника та/або сплив строку для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання не є підставою для зняття арешту з майна. Просила відмовити в задоволенні скарги.

Боржник та його представник адвокат Фісінчук С.О., представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд скарги за їх відсутності.

За таких обставин, суд розглянув скаргу за відсутності учасників справи, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.450 ЦПК України.

Дослідивши скаргу та долучені до неї докази, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання.

Умови та порядок виконання судових рішень визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що 23.09.2013 року відкрито провадження №39884219 з примусового виконання виконавчого листа №2/222/212/2013, виданого Володарським районним судом Донецької області від 21.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 28108,85 грн.

Постановою начальника відділу Нікольського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Сікора Н.Є. від 08.02.2014 року у виконавчому проваджені №39884219 накладено арешт на майно скаржниці та оголошено заборону на його відчуження.

08.05.2014 року постановою держвиконавця виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування).

28.03.2021 року адвокат Фісінчук С.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Нікольського РВДВС СМУ МЮ (м. Харків) з клопотанням про зняття арешту з майна боржниці ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_1 , на що 02.04.2021 року отримав відповідь про відсутність законних підстав для зняття арешту з майна боржника.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст.447 ЦПК України).

ОСОБА_1 оскаржує дії держвиконавця щодо не зняття арешту з майна боржника після завершення виконавчого провадження повернення виконавчого документу стягувачу, що мало місце 08.05.2014 року.

Отже, перевірюючи, чи діяв держвиконавець в межах та у спосіб передбачений Законом, застосуванню підлягає редакція Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час вчинення оскаржуваної виконавчої дії, яким є Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV.

Так, відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, для чого він наділений правом, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Таким чином, накладення арешту на майно боржника є законним заходом для досягнення мети виконавчого провадження виконання судового рішення.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закінченням виконавчого провадження, в розумінні ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, є 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерть або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідація юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого

органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмова відмова стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Як вбачається з довідки зі спецпідрозділу АСВП по ВП №39884219, постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/222/212/2013, виданого Володарським районним судом Донецької області від 21.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 28108,85 грн, держвиконавцем не приймалася.

Виконавчий документ було повернуто не за вимогою суду (п.9 ч.1 ст.49) та не у випадку, передбаченому ч.3 ст.75, наслідком чого є закриття виконаного провадження та зняття арешту з майна, а внаслідок повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Частиною 5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, зі змісту вищеописаних норм Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, вбачається, що його ст.49 не містить такої умови для закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого документа стягувачу.

З наведеного можна зробити висновок про те, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV.

За таких обставин, законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту з майна у разі повернення виконавчого документа стягувачу. З цих підстав, стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано боржником ОСОБА_1 ..

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 263/1468/17.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без скасування арешту майна боржника, держвиконавець не допустив неправомірної бездіяльності, діяв відповідно до закону та в межах

повноважень, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, а тому права ОСОБА_1 порушені не були і в задоволенні скарги слід відмовити за її необґрунтованістю.

Якщо ж заявниця вважає, що діями держвиконавця порушено її цивільні права, що випливають з права власності, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом вирішення спору в позовному провадженні, в той час коли, предметом розгляду справ в порядку глави VII ЦПК України є процесуальні рішення, дія чи бездіяльність держвиконавця.

Керуючись ст.ст.258-261, 268, 273, 354, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» №606-ХІV, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа Нікольський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 19.04.2021 року.

Суддя О. Є. Вайновська