ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року

м.Суми

Справа №592/6186/21

Номер провадження 22-ц/816/1385/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянув у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Хитрова Б.В. у м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Супруна Д.В., звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Вимоги мотивував тим, що з 01 серпня 2017 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», 19 грудня 2018 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, проте при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, не виплачено 14075 грн 60 коп. нарахованої заробітної плати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2020 року, яке набрало законної сили, стягнуто на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» заборгованість по заробітній платі у розмірі 14075 грн 60 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 59755 грн 32 коп. Кошти на виконання вказаного рішення відповідачем були перераховані лише 01 березня 2021 року.

Вважав, що відповідно ч.1 ст. 117 КЗпП України йому повинен бути виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку включно. При встановленому рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми середньоденному заробітку позивача 184 грн 43 коп., та періоду затримки виплати заробітної плати до повного розрахунку 224 дні (з 08 квітня 2020 року по 01 березня 2021 року), просив стягнути на його користь 41312 грн 32 коп. середнього заробітку за період затримки розрахунку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 08 квітня 2020 року по 01 березня 2021 року в розмірі 41312 грн 32 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави 908 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру визначеної до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшити суму стягнення до 3428 грн 92 коп. (з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів).

Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача 14075 грн 60 коп., яка на дату звернення до суду повністю сплачена, розмір визначеного судом до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 41312 грн 32 коп., є врази більше заборгованості, тому суд першої інстанції при розгляді справи повинен був застосувати принцип справедливості та співмірності і зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку, про що зробив висновок Верховний Суд у постанові Великої Палати від 26 червня 2019 року № 716/9584/15-ц.

Вказує і на те, що судом першої інстанції безпідставно відстрочено сплату судового збору, оскільки відповідачем був погашений борг по заробітній платі, а тому він мав можливість сплатити судовий збір за подання позову до суду. Крім того, відповідачу не було надіслано доданих до позовної заяви документів, чим порушено принцип рівності сторін.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2021 року: 2270 грн х 100 = 227000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні відповідач не виплатив позивачу 14075 грн 60 коп. заборгованості із заробітної плати, що є підставою для стягнення на його користь у порядку ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні 224 робочих дні.

Висновки суду про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач не оскаржує.

Однак, у своїй апеляційній скарзі ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» вважає, що судом неправильно визначено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 6).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2020 року стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14075 грн 60 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 59755 грн 32 коп. (а.с. 7).

На виконанні у приватного виконавця Савенка Ю.О. перебувало виконавче провадження ВП № 63118055 від 23 вересня 2020 року, стягувач ОСОБА_1 , боржник ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (а.с. 8).

Із платіжних доручень за №712 та № 713 від 01 березня 2021 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі була перерахована ТОВ «Сумське НВО» на рахунок ОСОБА_1 відкритому в АТ «ПУМБ» (а.с. 15).

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в день звільнення позивачу ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість, та, відповідно, він має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2020 року, яке набрало законної сили, встановлено, що у день звільнення з роботи ОСОБА_1 19 грудня 2018 року йому не була виплачена заробітна плата.

Період затримки розрахунку при звільненні позивачу становить 224 робочих днів (з 08 квітня 2020 року наступний день після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, по 01 березня 2021 року день фактичного розрахунку), а сума середнього заробітку складає при середньоденному заробітку 184 грн 43 коп. - 41312 грн 32 коп.

Однак, виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача 14075 грн 60 коп., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно з ст. 117 КЗпП України, виплату цієї суми 01 березня 2021 року, що вказує про намагання відповідача в силу фінансових можливостей підприємства погасити борг перед стягувачем, тому враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року № 716/9584/15-ц, колегія суддів вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у меншому розмірі, ніж просив позивач та стягнув суд першої інстанції.

Так, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, але при визначенні середнього заробітку за час затримки такого розрахунку значно завищив його розмір.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 14000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 квітня 2020 року по 01 березня 2021 року, а не 41312 грн 32 коп., як визначив суд першої інстанції.

Крім того, підлягає зміні також і рішення в частині розподілу судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовної заяви та те, що позивачу ухвалою суду було відстрочено сплату судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, належить стягнути судовий збір у розмірі 307 грн 70 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2021 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 14000 гривень 00 копійок, з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір у розмірі 307 гривень 70 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І.Криворотенко