Провадження № 2/750/2277/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Лось А.Ю.,

за участі позивача та її представника - ОСОБА_1 , відповідача,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

07.09.2021 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якому просила стягнути 735609 грн. 38 коп. та судовий збір в розмірі 7339 грн. 19 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що 07.04.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу в борг кошти в сумі 16500 доларів США, що на день укладення договору становило 428305 грн. 80 коп. за курсом НБУ. Повернення коштів мало відбутись не пізніше кінця 2019 року, а саме до 31.12.2019 року. Проте відповідач у строк вказаний в договорі кошти не повернула, тому з урахуванням відсотків просила стягнути з відповідача 735609 грн. 38 коп.

У судовому засіданні позивач та її представник просили позов задовольнити. Позивач суду пояснила, що кошти надавались відповідачу у борг у 2012 році в сумі 31000 доларів США, вказані кошти позивачу, передавались ОСОБА_4 , оскільки позивача на момент передачі коштів не було у місті. 07.04.2016 року відповідач особисто написала боргову розписку, а сума коштів була визначена на момент її написання, втому числі з урахуванням курсу долара, який змінився з 2012 року станом на 07.04.2016 року. Відповідач за вказаною борговою розпискою коштів не повернула.

Відповідач проти позову заперечувала та пояснила, що кошти надавалися не у позику, а для відкриття спільного бізнесу з ОСОБА_4 та були вкладені у товар. Кошти належали ОСОБА_4 . Перша розписка була написана у 2012 році на 30 тисяч доларів США, було вказано, що кошти належать ОСОБА_2 на її особисте прохання. Вказана розписка була повернута, а замість неї 7 квітня 2016 року була написана друга розписка на 16500 доларів США. Розписку писала відповідач особисто. Друга розписка написана під моральним тиском, примусом ОСОБА_2 , мали місце залякування, проте в правоохоронні органи відповідач не зверталася.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.04.2016 була написана письмова розписка ОСОБА_3 , згідно якої вбачається, що остання отримала від ОСОБА_2 16500 доларів США та зобов`язується повертати кошти з січня 2017 року і повернути всю суму до кінця 2019 року (а.с. 7).

Одночасно відповідач в тексті розписки зазначила, що підтверджує, що знаходиться в здоровому умі і при ясній памяті. Написано власноручно та поставила свій підпис та дату, що свідчить про визнання нею боргу на суму 16500 доларів США.

Текст боргової розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно певної грошової суми на користь позивача від імені відповідача. Аналіз змісту розписки дає підстави стверджувати, що сторона відповідача визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Оригінал боргової розписки від 07.04.2016 року приєднаний позивачем до позовної заяви, наданий суду саме цією стороною, долучений до матеріалів справи. Текст оригіналу розписки не містить надпису позивачки щодо повернення суми боргу, а так само у суду відсутні підстави для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики, на підтвердження чого надано боргову розписку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, його змісту, а й факту обов`язку повернення грошової суми позивачу.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Резюмуючи наведене, суд встановивши правову природу такої розписки з наданням оцінки наявності обов`язкових її елементів відповідно до положень статей 1046, 1047, 1049 ЦК України та з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах суду №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, №6-1662цс17 від 18 жовтня 2017 року, №6-996-цс17 від 13 грудня 2017 року, Верховного Суду №61-880св17 від 23.01.2018 року, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за розпискою від 07.04.2016 року в розмірі 428305 грн. 00 коп. (16500 доларів СШАх2595,7927=428305).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи вище викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки нараховані на суму боргу в розмірі 307303 грн. 58 коп., розмір яких не оспорював ся відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 7339 грн. 19 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) борг за розпискою від 07.04.2016 в сумі 428305 грн. 00 коп. та відсотки нараховані на суму боргу в розмірі 307303 грн. 58 коп. та судовий збір в розмірі 7339 грн. 19 коп., а всього на загальну суму 742947 грн. 77 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 28.10.2021.

Суддя Л.В. Карапута