ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3766/21

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1112/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 червня 2021 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного судового рішення 08.06.2021) про передачу справи на розгляд до іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Діджи Фінанс», ПАТ «Банк Михайлівський» про захист прав споживача. У позові позивач просив ухвалити рішення, яким припинити зобов`язання за кредитним договором № 200114541 від 28.09.2014 у зв`язку з його виконанням, а судові витрати покласти на ТОВ «Діджи Фінанс».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2021 матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс», ПАТ «Банк Михайлівський», третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», про захист прав споживача, передано на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвала суду обґрунтована тим, що з позовної заяви вбачається, що позивачем не надано суду доказів про те, що між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір споживчого кредиту. Також позивачем не надано примірник кредитного договору, тому суд дійшов висновку, що підстави для визначення підсудності за вибором позивача відсутні, а до спірних правовідносин мають застосовуватися правила, передбачені ч. 2 ст. 27 ЦПК України, тобто за місцем знаходження відповідачів.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2021, та направити матеріали справи до Деснянського районного суду м. Чернігова для розгляду справи по суті.

У скарзі заявник посилається на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом не враховані приписи ст. 82 ЦПК України, оскільки Деснянським районним судом м. Чернігова розглядалась цивільна справа № 750/10914/20 за його позовом до ТОВ «Діджи Фінанс», ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за його споживчим кредитним договором. В рамках розгляду цієї справи постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.04.2021 було встановлено, що мін ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» дійсно був укладений кредитний договір № 200114541 від 28.09.2014.

Крім того, зазначає, що не має можливості надати суду примірник кредитного договору через те, що після погашення заборгованості він не був збережений.

На думку заявника, спірні правовідносини, предметом яких є припинення зобов`язання за кредитним договором, регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підсудність має визначатись за правилами ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ «Діджи Фінанс» Лукаш О.А. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . В обґрунтування посилається, що при постановленні ухвали судом дотримані норми процесуального права. Зазначає, що в підтвердження споживчого кредитування позивачем не надано суду доказів укладення споживчого кредитного договору з ПАТ «Банк Михайлівський».

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Діджи Фінанс», ПАТ «Банк Михайлівський» про захист прав споживача. У позові позивач просив ухвалити рішення, яким припинити зобов`язання за кредитним договором № 200114541 від 28.09.2014 у зв`язку з його виконанням.

В обґрунтування підстав позову ОСОБА_1 посилався на положення ст. ст. 599, 1081, 1082 ЦК України та ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та просив припинити зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його виконанням.

Передаючи цивільну справу на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визначення підсудності за вибором позивача відсутні, оскільки позивачем не надано суду доказів про те, що між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір споживчого кредиту. Тому до спірних правовідносин мають застосовуватися правила, передбачені ч. 2 ст. 27 ЦПК України, тобто за місцем знаходження відповідачів.

З таким висновком місцевого суду погоджується суд апеляційної інстанції враховуючи наступне.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ч. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом; позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч. 5 ст. 28 ЦПК України).

Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст.ст. 27, 184, 187 ЦПК України).

Крім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна).

Питання обрання суду у разі реалізації права вибору альтернативної підсудності вирішується позивачем на стадії пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

За матеріалами справи, між сторонами існують договірні відносини, а підставами подання позовної заяви ОСОБА_1 є положення ст. 599 ЦК України, тобто посилання на належне виконання ним умов договору.

Відповідно до п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»).

За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року, Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тож судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Враховуючи зазначене вище, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин можливе лише в тому разі якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору та інше, тобто ті, які передують укладенню договору.

Права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору Закон України «Про захист прав споживачів» застосовуватись не може.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що за територіальною підсудністю знаходиться в Деснянському районі м. Чернігова.

Місцезнаходженням відповідача ТОВ «Діджи Фінанс» згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, що територіально відноситься до Шевченківського районного суду м. Києва.

Місцезнаходженням ПАТ «Банк «Михайлівський» згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є м. Київ, пров. Рильський, 10-12/3, що територіально відноситься до Шевченківського районного суду м. Києва.

Сторонами не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належним чином оформлений примірник кредитного договору № 200114541 від 28.09.2014, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський».

З врахуванням викладеного вище та враховуючи, що позов пред`явлено з приводу вже виконаного кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів», а відтак і не можуть бути застосовані положення ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Отже, правильним є висновок суду про передачу матеріалів цивільної справи на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, оскільки місцезнаходження відповідачів за територіальною підсудністю відноситься саме до цього суду, оскільки спірні правовідносини у цій справі регулюються нормами ЦК України, а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи, що судом першої інстанції не враховані приписи ст. 82 ЦПК України, оскільки Деснянським районним судом м. Чернігова розглядалась цивільна справа № 750/10914/20 за його позовом до ТОВ «Діджи Фінанс», ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги в частині передачі права вимоги за його споживчим кредитним договором. В рамках розгляду цієї справи постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.04.2021 було встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» дійсно був укладений кредитний договір № 200114541 від 28.09.2014, оскільки предметом даного позову є виконання позивачем належним чином умов договору, з посиланням на норми ст. 599 ЦК України.

Доводи заявника про те, що визначаючи підсудність справи та можливість застосування до спірних правовідносин ч. 5 ст. 28 ЦПК України, суд має користуватись виключно ЗУ «Про захист прав споживачів», не є підставою для скасування ухвали суду, враховуючи, що застосування зазначеного закону можливе у тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають правовідносини, які регулюються відповідними Законами (ЦК України, ЗУ «Про банки і банківську діяльність»). ЗУ «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконання робіт, надання послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2021.

Головуючий Судді: