Дата документу 05.10.2021 Справа № 335/9144/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/9144/19 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2981/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Онищенка Е.А.,

Крилової О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про повернення незаконно отриманих грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С., АТ «Укрсоцбанк» про повернення незаконно отриманих грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначав, що згідно з постановою про звернення стягнення на доходи боржника ВП № 57402103 від 22 листопада 2018 року, яка була винесена на підставі виконавчого напису № 4430, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 23 серпня 2018 року, про звернення стягнення в сумі 264327,52 грн. боргу та 1000 грн. витрат за вчинення нотаріальних дій, із заробітної плати позивача в ТОВ «МІЗОЛ» було утримано і перераховано приватному виконавцю Сколибогу О.С. 5029,89 грн. Також на рахунок відповідача приватним виконавцем було перераховано з особового рахунку позивача в ПАТ «Кредобанк» 6736,75 грн. Всього на користь Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. було перераховано 11766,64 грн.

15 травня 2019 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №333/7243/18 вищезазначений виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 17 червня 2019 року. Таким чином, було проведено стягнення коштів на підставі виконавчого документа, який в судовому порядку визнаний таким, що не підлягає виконанню.

На час прийняття рішення по справі №333/7243/18 питання про повернення стягнутого за виконавчим написом не ставилось в зв`язку з тим, що на момент розгляду справи не було відомо, яка сума коштів або майна буде стягнута до моменту набрання рішенням законної сили.

За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, позивач вважає, що грошові кошти в розмірі 11766,64 грн. набуті спільно Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. та АТ «Укрсоцбанк» безпідставно.

Позивач звернувся до відповідачів з вимогами про повернення безпідставно набутих коштів в добровільному порядку листами від 25 червня 2019 року, але відповіді на звернення не отримав.

Згідно з довідкою АТ «Кредобанк» від 12 липня 2019 року, стягнуті з позивача кошти були перераховані саме на рахунок приватного виконавця Сколибога О.С. Кошти, утримані з заробітної плати позивача в TOB «МІЗОЛ» згідно з вимогою приватного виконавця Сколибога О.С. також перераховувалися на рахунок приватного виконавця Сколибога О.С.

Посилаючись на те, що відповіді, чи були приватним виконавцем кошти перераховані до АТ «Укрсоцбанк» позивач не отримав, вважає, що стягнуті з нього кошти у сумі 11766,64 грн. на підставі ст.ст. 1190, 1212 ЦК України мають бути стягнуті з відповідачів солідарно.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь солідарно з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С., АТ «Укрсоцбанк» грошові кошти в розмірі 11766,64 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 11766,64 грн. Стягнуто з АТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. та про солідарне стягнення грошових коштів відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис № 4430 від 23 серпня 2018 року, винесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором № 0315/114305-PR про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 15 вересня 2008 року в сумі 264327,52 грн. та 1000 грн. плати за вчинення нотаріальних дій, визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, і грошові кошти стягнути в процесі його примусового виконання, підлягають поверненню. Разом із тим, суд зазначив, що у даному випадку грошові кошти, стягнуті з позивача під час примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса в загальній сумі 11766,64 грн., що підтверджені вищезазначеними платіжними документами, слід стягнути лише з АТ «Укрсоцбанку», оскільки наданими платіжними дорученнями підтверджено перерахування відповідних коштів на рахунок стягувача АТ «Укрсоцбанк». Приватний виконавець Сколибог О.С. проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень, відтак, у даному випадку відсутні законні підстави для покладання на приватного виконавця обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» зазначає, що з виписки по рахунку вбачається, що на рахунки АТ «Укрсоцбанк» було перераховано лише 10115,74 грн. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Проте, позивачем не було доведено протиправності дій відповідача, його вини, а також наявності завдання майнової шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. зазначає, що всі дії за виконавчим провадженням відносно ОСОБА_1 ним вчинялись у повній відповідності до діючого законодавства України та не порушували прав позивача , стягнення проводилося виключно у період, коли виконавчий документ був чинний. За таких обставин, вважає в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. та про солідарне стягнення грошових коштів законною та обґрунтованою. Просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року по цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог відносно приватного виконавця Сколибога О.С. залишити в силі.

Інші учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

04 жовтня 2021 року від АТ «Альфа-Банк» на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності їх представника (а.с. 167-168).

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року у цивільній справі № 333/7243/18, провадження № 2/335/1412/2019 задоволено позов ОСОБА_1 до АКТ «Укрсоцбанк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, внаслідок чого визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4430, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 23 серпня 2018 року щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 за договором № 0315/114305-PR про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 15 вересня 2008 року в сумі 264327,52 грн. та 1000 грн. плати за вчинення нотаріальних дій.

Вищезазначене рішення набрало законної сили 17 червня 2019 року (а.с. 5-10).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, вищезазначеним рішенням суду встановлено, що 15 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» укладено договір № 0315/114305-PR про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого відповідачем надано кредитні кошти позивачеві в сумі 96 000 грн. строком на 12 місяців.

В грудні 2018 року позивач дізнався, що 22 листопада 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про примусове стягнення з позивача боргу на користь АТ «Укрсоцбанк» в сумі 265327,52 грн. на підставі виконавчого напису нотаріуса № 4430 від 23 серпня 2018 року, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М.

Згідно з виконавчим написом нотаріуса № 4430 від 23 серпня 2018 року зазначено, що допущено стягнення за період з 15 вересня 2008 року по 30 травня 2018 року.

Суд встановив, що заборгованість по вказаному договору має спірний характер, виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог чинного законодавства, за межами строків для звернення стягнення боргу, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказані обставини, що встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2019 року у цивільній справі № 333/7243/18, провадження № 2/335/1412/2019, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Разом із тим, на виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем Сколибогом О.С. проведено часткове стягнення за рахунок грошових коштів позивача.

Так, згідно з довідкою головного бухгалтера ТзОВ «МІЗОЛ» вих. № 103 від 21 червня 2019 року, надісланої на адресу приватного виконавця Сколибога О.С., вказаному приватному виконавцю з 15 березня 2019 року по 14 червня 2019 року було перераховано заборгованість на загальну суму 5030 грн., утриману із заробітної плати ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується копіями платіжних доручень № 6915 від 14 червня 2019 року на суму 882,28 грн., № 6487 від 15 травня 2019 року на суму 882,28 грн., № 6127 від 15 квітня 2019 року на суму 1059,74 грн., № 5751 від 15 березня 2019 року на суму 2205,70 грн. (а.с. 20-25).

Крім того, згідно з випискою АТ «Кредобанк» за період з 02 січня 2019 року по 07 грудня 2019 року по рахунку позивача ОСОБА_1 , 13 лютого 2019 року з рахунку позивача на рахунок приватного виконавця Сколибога О.С. перераховано 6736,75 грн. (а.с. 25).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 14 лютого 2019 року з грошових коштів у сумі 6736,75 грн., що надійшли 13 лютого 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 673,68 грн. основної винагороди, 5563,07 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк», 500 грн. повернення частини авансового внеску на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копії платіжних доручень № 3203 від 14 лютого 2019 року на суму 5563,07 грн., № 3204 від 14 лютого 2019 року на суму 500 грн. (а.с. 58-60).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 19 березня 2019 року з грошових коштів у сумі 2205,70 грн., що надійшли 15 березня 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 220,57 грн. основної винагороди, 1985,13 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копію платіжного доручення № 3502 від 19 березня 2019 року на суму 1985,13 грн. (а.с. 61-62).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 15 квітня 2019 року з грошових коштів у сумі 1059,74 грн., що надійшли 15 квітня 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 96,34 грн. основної винагороди, 963,40 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копію платіжного доручення № 3920 від 03 травня 2019 року на суму 963,40 грн. (а.с. 63-64).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 16 травня 2019 року з грошових коштів у сумі 963,40 грн., що надійшли 15 квітня 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 80,21 грн. основної винагороди, 802,07 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копію платіжного доручення № 4058 від 16 травня 2019 року на суму 802,07 грн. (а.с. 65-66).

Розпорядженням приватного виконавця Сколибога О.С. № 57402103 від 17 червня 2019 року з грошових коштів у сумі 882,28 грн., що надійшли 14 червня 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса були перераховані: 80,21 грн. основної винагороди, 802,07 грн. на користь АТ «Укрсоцбанк». На підтвердження виконання вказаного розпорядження суду надано копію платіжного доручення № 4345 від 20 червня 2019 року на суму 802,07 грн. (а.с. 67-68).

Після набрання 19 червня 2019 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року у цивільній справі № 333/7243/18, провадження № 2/335/1412/2019 законної сили, 25 червня 2019 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укрсоцбанк» із заявою, в якій просив негайно звернутись до приватного виконавця Сколибога О.С. із заявою про закриття виконавчих проваджень, відкритих на підставі вказаного вище виконавчого напису та повернути стягнуті з нього грошові кошти за цим виконавчим написом (а.с. 11-13).

Також, 25 червня 2019 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Сколибога О.С. із аналогічними вимогами (а.с. 14-16).

02 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 57402103, якою виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса закінчено, невикористану частину авансового внеску розміром 4806,55 грн. повернуто стягувачеві, припинено чинність арештів, накладених на майно та кошти боржника, припинено розшук майна боржника, припинено відрахування із доходу боржника ОСОБА_1 , яке проводилось на підставі постанови приватного виконавця Сколибога О.С. про звернення стягнення на заробітну плату від 22 листопада 2018 року (а.с. 18-19).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року у цивільній справі № 333/7243/18, провадження № 2/335/1412/2019 задоволено позов ОСОБА_1 до АКТ «Укрсоцбанк», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, внаслідок чого визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4430, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 23 серпня 2018 року щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 за договором № 0315/114305-PR про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 15 вересня 2008 року в сумі 264327,52 грн. та 1000 грн. плати за вчинення нотаріальних дій.

Оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року у справі № 333/7243/18, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 23 серпня 2018 року, про звернення стягнення з ОСОБА_1 за договором № 0315/114305-PR про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 15 вересня 2008 року в сумі 264327,52 грн. та 1000 грн. плати за вчинення нотаріальних дій, визнано таким, що не підлягає виконанню, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що отримані АТ «Укрсоцбанк» на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, долучений АТ «АльфаБанк» до апеляційної скарги, не спростовує факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів.

При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед АТ «АльфаБанк» за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що грошові кошти, стягнуті в процесі примусового виконання виконавчого напису, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення грошових коштів з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Як зазначено вище, здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).

При цьому для правильного застосування статті 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого державний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».

Будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження № 57402103 позивачем не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника, незаконними не визнавались.

Отже, підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: