Справа № 700/1009/20
Провадження № 2/700/77/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року смт.Лисянка

Лисянський районний суду Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Бондарчук Т.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Резніка Ю.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представників третьої особи Галкіна О.А.,

Берестового І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань смт. Лисянка в загальному провадженні цивільну справу №700/1009/20 (провадження №2/700/77/21) за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2 Лисянської селищної ради Черкаської області», третя особа: Лисянська районна організація профспілки працівників освіти і науки України про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Комунального закладу «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2 Лисянської селищної ради Черкаської області, третя особа: Лисянська районна організація профспілки працівників освіти і науки України про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 01.09.2010 року згідно наказу від 31.08.2010 року №219-к ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора по навчально виховній роботі Лисянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Лисянської районної ради Черкаської області та довантажено 9 годин біології у даній школі з 01.09.2010 року.

Директор Комунального закладу «Лисянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2» Лисянської селищної ради Черкаської області ОСОБА_2 04.12.2020 року повідомив позивача, що на неї накладено дисциплінарне стягнення та вручив копію наказу від 04.12.2020 року №17-к. Згідно змісту наказу, а саме: «Відповідно до статті 147 КЗпП України та з метою зниження психологічної напруги та конфліктної ситуації, яка постійно складається в класному і шкільному колективі та порушує права та обов`язки і свободу законних інтересів дітей, порушення педагогічної етики та вчинення морального і психологічного тиску, щодо учасників освітнього простору під час навчального процесу, за неналежне виконання трудових обов`язків оголосити догану ОСОБА_1 - заступнику директора з навчальної роботи».

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що порушень трудової дисципліни не допускала, директор школи не пропонував позивачу надати пояснення перед винесенням наказу, посадові обов`язки виконувала сумлінно, згоди профспілкової організації на накладення на неї дисциплінарного стягнення, як члена Лисянської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України не було.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернулася до суду та просить визнати неправомірним та скасувати наказ від 04.12.2020 року №17-к директора Комунального закладу «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2 Лисянської селищної ради Черкаської області» «Накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » та стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Представник третьої особи завідувач відділом правового захисту та охорони праці Черкаської обласної організації профспілки працівників освіти та науки Березовий Іван Федорович вважає, що допущено порушення законодавства про працю відповідачем відносно свого підлеглого. На думку профспілки, порушень трудової дисципліни ОСОБА_1 не допускала. Дисциплінарних стягнень, до видачі останнього наказу, не мала. Однак відповідач цього не врахував при винесенні наказу.

Представник третьої особи голова Лисянської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України Галкін О.А. повністю підтримав позицію позивача та зазначив, що неодноразово звертався до відповідача у справі щодо надання документів, зокрема копії колективного договору, щодо зниження виплат за престижність праці, однак дану вимогу відповідачем було проігноровано.

Суд, заслухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом позовних вимог є визнання незаконним скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення судових витрат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За правилами ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника (керівника), якщо вони мають законний характер.

У цих спірних правовідносинах суд виходить із важливості дотримання принципів належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, які систематизовано в Рекомендаціях СМ /Rec (2007) 7 щодо належного управління.

Отже, керівник як посадова особа, яка наділена відповідно до законодавства повноваженнями, що мають вплив на права та інтереси людей, має діяти відповідно до закону в межах норм, що окреслює його повноваження. Роботодавець не повинен діяти свавільно (Рекомендація СМ /Rec (2007) щодо належного управління (стаття 2).

Залежно від змісту і характеру прав і обов`язків, що належать роботодавцю (керівнику), його правове становище визначається наявністю нормотворчої влади (прийняття локальних нормативних актів), адміністративно-диспозитивної влади (видання обов`язкових для виконання розпоряджень з приводу виконання трудових обов`язків), дисциплінарної влади (застосування заохочень, заходів дисциплінарної та матеріальної відповідальності).

Зміст рішень, прийнятих відповідною посадовою особою, а також порядок їх ухвалення мають ґрунтуватися на законі.

Роботодавець при виконанні адміністративних повноважень повинен діяти лише в чітко окреслених межах. Він не має діяти упереджено або його дії не мають сприйматися як такі (Рекомендації СМ /Rec (2007)7 щодо належного управління (стаття 4), Рекомендація № R (2000) 6 щодо статусу посадових осіб в Європі (Принцип 13).

Під час ухвалення відповідного рішення роботодавець має враховувати всі фактори, що стосуються цього рішення, при чому кожен фактор підлягає ретельному аналізу. Фактори, що не є ревалентними, повинно виключити з розгляду. На процес ухвалення адміністративного рішення не мають впливати особисті інтереси або упереджене ставлення посадової особи, яка ухвалює рішення. Слід уникати будь-яких проявів упередженості.

Управлінська діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, господарювання та підпорядкування здійснюється через видання розпорядчих документів (наказів).

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стосовно спірних відносин сторін в частині позовної вимоги про скасування наказу від 04.12.2020 №17-к судом встановлено наступне.

Так, згідно наказу від 31.08.2010 року №219-к ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора по навчально-виховній роботі Лисянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Лисянської районної ради Черкаської області та довантажено 9 годин біології у даній школі з 01.09.2010 року.

Посадовою інструкцією заступника директора з навчальної роботи, визначено права та обов`язки, завдання, відповідальність, затверженою директором школи ОСОБА_2 та погодженою з головою профспілкового комітету школи ОСОБА_3 , однак дата затвердження на посадовій інструкції відсутня, як і відсутній підпис позивача про ознайомлення з посадовою інструкцією.

Директор Комунального закладу «Лисянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2» Лисянської селищної ради Черкаської області Присяжнюк А.В. 04.12.2020 року повідомив позивача, що на неї накладено дисциплінарне стягнення та вручив копію наказу від 04.12.2020 року №17-к. Згідно наказу: «Відповідно до статті 147 КЗпП України та з метою зниження психологічної напруги та конфліктної ситуації, яка постійно складається в класному і шкільному колективі та порушує права та обов`язки і свободу законних інтересів дітей, порушення педагогічної етики та вчинення морального і психологічного тиску, щодо учасників освітнього простору під час навчального процесу, за неналежне виконання трудових обов`язків оголосити догану ОСОБА_1 заступнику директора з навчальної роботи».

Матеріали справи містять акт від 01.12.2020 року КЗ «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2» підписаний головою комісії Присяжнюком А.В. та членами комісії: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який досліджено у судовому засіданні.

У вказаному вище акті членами комісії задокументовано факт того, що заступник директора з навчальної роботи ОСОБА_1 26.11.2020 року при перевірці закладу освіти спеціалістами Управління Державної служби якості освіти у Черкаській області відмовилася підписувати документ, який був складений згідно їх запиту.

Допитані у судовому засіданні свідки надали наступні пояснення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що працює начальником відділу освіти Лисянської селищної ради. Позивач писала до відділу освіти Лисянської селищної ради дуже багато неправдивих звернень. Ці звернення є неправомірними та без будь-яких підтверджуючих фактів. Існує ціла низка документів, які розглядалися за зверненнями ОСОБА_1 , або за зверненнями батьків щодо ОСОБА_7 . Згідно посадової інструкції ОСОБА_8 зобов`язана здійснювати якісну заміну тимчасово відсутніх вчителів. Під час здійснення перевірки Центром якості освіти, на момент відсутності директора, у зв`язку з його хворобою, у ОСОБА_7 не було документів щодо заміни пропущених уроків, не було перевірено класних журналів, і було виявлено ряд недоліків, на що їй було вказано. Книга з якої вбачається чи замінялися уроки за відсутнього працівника була відсутня. ОСОБА_8 повідомила, що у зв`язку з тим що за ведення такої книги їй не доплачується, робити записи до книги вона не буде. На зауваження щодо ведення журналів, ОСОБА_8 пояснила працівникам Центру якості освіти, що вона це не зобов`язана робити, оскільки ці обов`язки має виконувати директор школи. Їй вказали, що відповідно до посадової інструкції вона є заступником директора і на момент відсутності директора, а саме: на момент відпустки, чи хвороби вона зобов`язана виконувати його обов`язки. ОСОБА_8 сказала, що посадові обов`язки щодо заміни директора на період його відсутності покладені на секретаря школи. ОСОБА_8 направляла лист до Міністерства освіти, в якому вказала, що начальник відділу освіти Лисянської селищної ради та директор погрожують їй розправою Центру якості освіти, а директор звільненням. Центр якості освіти не підпорядковується ні начальнику відділу освіти Лисянської селищної ради, ні директору КЗ Лисянська ЗОШ №2 ОСОБА_2 .

До посадових обов`язків позивача також входить створення позитивного та здорового клімату у колективі. Однак, існує багато звернень від колективу КЗ Лисянська ЗОШ №2 щодо неналежної поведінки ОСОБА_1 . Зокрема, секретар школи стверджує, що її постійно принижують та ображають. Багато звернень від працівників школи.

Перевірка Центру якості освіти була 26.11.2020 року. За тиждень до цього до них надійшов лист з Центру якості освіти, щодо того що буде проведено перевірку з окремих питань. На всі школи було розіслано повідомлення щодо проведення перевірки. Результатів перевірки ще немає. Завдання перевіркм було вивчення питання щодо руху учнів по ОТГ. Тобто перевірялися розпорядчі документи, чи є реєстр дітей, як ведеться журнал щодо відсутності дітей. Відділ освіти не має права проводити перевірки навчального процесу, однак вона супроводжувала перевірку Центру якості освіти до конкретного навчального закладу. ОСОБА_1 26.11.2020 року вона була присутня при перевірці, була лише присутня. Лікарняний у директора був з 23.11.2020 року по 30.11.2020 року. Книга мала вестися постійно. Будь - який інший період ведення цієї книги вона не перевіряла. Перевіряла виключно з 26.11.2020 року. Книгу має вести заступник директора, це передбачено посадовою інструкцією ОСОБА_1 , а саме п.3.9. Дисциплінарне стягнення покладено за не виконання службових обов`язків. А саме ведення документації, проведення тарифікації, складення розкладу. Це входить до обов`язків ОСОБА_7 , але їх виконував директор школи, оскільки ОСОБА_1 не виконувала свої посадові обов`язки. Звернення ОСОБА_1 , щодо виплати коштів за престижність була. Була надана відповідь на це звернення.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що є вчителем у КЗ Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 та головою профспілки в цій же школі. ОСОБА_1 звернулася до неї, як голови профспілки, із заявою про прийняття до профспілки. Заява датована 30.11.2020 року, прийняти просила з 01.12.2020 року, а заява принесена десь 03-04.12.2020 року. Засідання профкому було проведено 07.12.2020 року. На засіданні було прийнято рішення прийняти ОСОБА_9 до профспілки.

Головою профспілки її обрали на зборах, які відбулися у листопаді 2019 року. Реєстрацією організації вона не займалася. Код ЄДРПО не знає. Про статут чи будь-які інші документи, які підтверджують, що вона є головою профспілки КЗ Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 вона нічого не знає. Посвідчення вона не має. Вважає себе головою профспілки, оскільки її обрали на загальних зборах. Документи на профспілку є у ОСОБА_10 .

Стосовно ОСОБА_1 може сказати, що притензії до неї накопичувалися роками. Останньою крапкою була перевірка, яка перевіряла роботу школи. При перевірці вона особисто присутня не була. Вона є вчителем математики. Між нею та ОСОБА_1 також у процесі роботи виникали непорозуміння. Наприклад, після виходу школи із карантину не було розкладу уроків. ОСОБА_1 , як завуч школи, робила їй зауваження щодо перевірки зошитів. Вона повідомила якою інструкцією керувалася при здійсненні перевірки зошитів та просила щоб ОСОБА_1 , якщо знає про наявність вимог іншої інструкції, надала їй таку інструкцію. На даний час ОСОБА_1 не повідомила їй чим керувалася при здійсненні своїх зауважень.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є соціальним педагогом КЗ Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2. Повністю при всій перевірці вона присутня не була, оскільки виконувала свої посадові обов`язки. В кінці перевірки, спеціалісти Управління якості освіти робили запит по даних працевлаштування 9 класів, про рух учнів за три роки, кількість учнів у школі. Довідку було надано. А в кінці перевірки перевіряючим потрібний був підпис представника школи. У присутності секретаря школи, ОСОБА_4 та неї, ОСОБА_7 було запропоновано підписати вищезгадану довідку. На що вона категорично відмовилася. Тому довідку довелося підписати їй. Після виходу директора з лікарняного він зібрав працівників, які були присутні при перевірці. Після цього було складено акт про те, що ОСОБА_1 відмовилася підписувати довідку. Довідку мала підписувати працівник, яка виконувала обов`язки директора на час його лікарняного. На момент перевірки, а саме 26.11.2020 року, директор був на лікарняному, заступник з виховної роботи також була на лікарняному, з дирекції школи була присутня лише ОСОБА_1 . До її повноважень входить підписання результатів перевірки. Знає що до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_9 притягували за невиконання обов`язків під час перевірки та за некоректне поводження її з учнями та педагогічними працівниками.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що є вчителем фізкультури КЗ Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2. При перевірці він не був присутній. З повідомлень педагогічних працівників йому стало відомо, що ОСОБА_1 не підписала якісь документи. Мотивувала це тим, що посадова інструкція це одне, а директор школи мав видати наказ про покладення на іншу особу обов`язки на час його відсутності. Наказу про покладення обов`язків на будь-кого не було. ОСОБА_1 перепитувала у перевіряючої чи має вона право не підписувати довідку, якщо на неї не покладалися обов`язки на період лікарняного директора. На що перевіряюча зробила зауваження начальнику відділу освіти, щодо відсутності наказу на заміщення директора.

Оскільки він працює у Лисянській школі №2 досить давно, може пояснити, що раніше показники роботи КЗ Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 були дуже поганими, після переведення ОСОБА_1 на посаду заступника директора показники успішності учнів поліпшилися. Вважає це заслугою ОСОБА_1 , оскільки вона вимоглива як до себе, так і до інших колег. Школа займає досить високі рівні на ЗНО, що також є і заслугою ОСОБА_7 . Конфлікти між директором та попереднім завучем також були. Були конфлікти між директором та іншими вчителями.

Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Відповідно до положень статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру, який полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника у трудовому колективі. У трудовому законодавстві немає обмежень щодо підстав та періодичності застосування догани як дисциплінарного стягнення.

Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Таким чином, в силу ст.ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 16.12.2019 року (справа №554/8674/17) та від 22.07.2020 року (справа №554/9493/17).

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини та дата вчинення проступку, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Так, наказ відповідача від 04.12.2020 року №17-к не містить відомостей, про дату вчинення проступку, оскільки притягнути до відповідальності можливо протягом місяця з моменту виявлення, не рахуючи час перебування у відпустці чи період тимчасової непрацездатності, але не пізніше 6 місяців з моменту вчинення порушення.

Чинним законодавством, а саме ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відмова працівника від дання пояснень має бути зафіксована відповідним Актом комісії про відмову працівника від надання таких пояснень. Матеріали справи не містять відповідних доказів відмови ОСОБА_1 у наданні пояснень. Відповідачем подано до суду лише акт від 04.12.2020 року про те, що позивач відмовилася ставити підпис про ознайомлення з наказом від 04.12.2020 року №17-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».

Якщо працівник відмовився від пояснень, комісією роботодавця за участю представника виборного органу первинної профспілкової організації підприємства (якщо цей працівник є членом профспілки) у складі не менше трьох осіб складається відповідний акт. У ньому зазначаються обставини, за яких працівник відмовився написати пояснення, та факт усного роз`яснення працівникові правових наслідків через порушення ним трудової дисципліни.

Однак, навіть якщо вказані відповідачем порушення трудової дисципліни мали місце, то про це має обов`язково бути поінформований працівник, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Окремо суд звертає увагу, що відмова від надання пояснень не може розцінюватися як порушення трудової дисципліни, оскільки це є правом особи в силу вимог статті 63 Конституції України. Крім того, витребування пояснень від позивача у даному випадку є складовою процедури накладання дисциплінарного стягнення, а тому не може вважатися окремою підставою для його застосування.

Зі змісту роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.12.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, тощо.

Для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та пов`язані з ним, та прямо на нього покладені; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків як проступок має бути винним і не пов`язаним з поважними причинами; для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обов`язково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обов`язку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення, для надання пояснень працівник повинен знати конкретно за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 252 КЗпП України формулюється загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов`язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст. 252 КЗпП України передбачено, що зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.

Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, у якості підстави його винесення зазначено «відповідно до статті 147 КЗпП України та з метою психологічної напруги та конфліктної ситуації, яка постійно складається в класному і шкільному колективі та порушує права, обов`язки і свободу законних інтересів дітей, порушення педагогічної етики та вчинення морального і психологічного тиску, щодо учасників освітнього простору під час навчального процесу, за неналежне виконання трудових обов`язків». Проте, наказ від 04.12.2020 року №17-к не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинила позивач, в наказі не зазначено конкретних обставин, за яких вчинено проступок, що стало підставою до застосування догани; чи могли встановлені обставини бути підставою для застосування стягнення у вигляді догани згідно КЗпП України; в наказі не зазначено дату та обставини вчинення дисциплінарного проступку. Зазначене формулювання наказу унеможливлює встановлення з його тексту даних щодо часу вчинення порушення, ступеню тяжкості вчиненого проступку, а також даних щодо додержання директором Комунального закладу «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2 Лисянської селищної ради Черкаської області» порядку застосування дисциплінарного стягнення. Вказані обставини відображають формальний підхід відповідача до процедури накладення дисциплінарного стягнення, визначеної законом.

Відповідачем не доведено наявності складу дисциплінарного проступку в діях або бездіяльності ОСОБА_1 , оскаржуваний наказ не містить посилання на норму закону, яку порушено останньою; не сформульований склад дисциплінарного порушення. Крім того, як вже зазначалося вище, позивача взагалі не було ознайомленно з посадовою інструкцією заступника директора з навчальної роботи.

Даний акт ґрунтується на припущеннях, оскільки не встановлено фактів і обставин, які б свідчили про вчинення позивачем дисциплінарного проступку та безпосередньо її вини у вчиненні конкретних дій.

За приписами статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходить із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України.

З викладеного вбачається, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 ст.252 КЗпП України, передбачено, що зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Матеріали справи містять завірену належним чином копію заяви відповідача від 30.11.2020 року адресовану Голові профспілкової організації КОЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2» щодо прийняття ОСОБА_1 до профспілки працівників освіти і науки України.

Відповідачем надано належним чином завірений витяг з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КЗ «Лисянська школа І-ІІІ №2» від 07.12.2020 року №173. Згідно ухваленого рішення комітетом було вирішено питання про прийняття ОСОБА_11 та ОСОБА_1 до профспілкової організації.

Згідно довідки від 18.01.2021 року №6 виданою профспілковим комітетом КЗ «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2» членство в профспілці ОСОБА_1 поновлено з 01.12.2020 року. Судом не приймається у якості доказів дану довідку, оскільки вказана довідка не завірена належним чином, та суперечить іншим доказам у справі.

За викладених обставин, позивач лише з 07.12.2020 року вступив до профспілкової організації, а наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності було винесено 04.12.2020 року. Відтак, попередньої згоди виборного профспілкового органу для винесення наказу не потребувало.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання неправомірним та скасування наказу від 04.12.2020 року № 17-к директора Комунального закладу «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2 Лисянської селищної ради Черкаської області» про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді догани.

Вимоги позивача про розподіл судових витрат підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на оплату правової допомоги у розмірі 6000 гривень, суд вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року №13-рп/2000 та від 30.09.2009 року №23-рп/2009.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 вказаного вище закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, позивачем надано до суду: договір про надання правової допомоги який був укладений з адвокатом Бабенком Р.В. з додатками від 27.10.2019 року та квитанціями прибуткових касових ордерів від 30.12.2020 року №57 на суму 3000 грн та від 29.01.2021 року №59 на суму 3000 грн.

Разом з тим, 08.02.2021 року через канцелярію Лисянського районного суду Черкаської області надійшла заява позивача про розірвання договору про надання правничої допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Бабенком Русланом Володимировичем.

Також на електронну адресу Лисянського районного суду Черкаської області надійшло повідомлення адвоката Бабенка Р.В. про припинення участі адвоката у справі та повернення отриманих коштів у сумі 6000 гривень за надання правничої допомоги згідно з квитанцій від 30.12.2020 року №57 та від 29.01.2021 року №59 ОСОБА_1 .

Позивачем не було надано будь-яких інших доказів у підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу.

За викладених вище обставин, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн 80 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10-13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального закладу «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2 Лисянської селищної ради Черкаської області», третя особа: Лисянська районна організація профспілки працівників освіти і науки України про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення- задовольнити частково.

Скасувати наказ № 17-к від 04.12.2020 року директора Комунального закладу «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2 Лисянської селищної ради Черкаської області» «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».

Стягнути з Комунального закладу «Лисянська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №2 Лисянської селищної ради Черкаської області» (, місцезнаходження за адресою: вул. Небесної Сотні, 10, смт.Лисянка, Черкаська область, 19301) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.04.2021 року.

Суддя Г.М. Яценко