Справа № 646/1613/21
№ провадження 2/646/1263/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Теслікової І.І.,

секретаря судового засідання Мірзоєвої К.Р.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Міжрайонний відділ ДВС по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) про стягнення коштів,-

встановив:

11.03.2021 року до Червонозаводського районного суду м.Харкова звернувся ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Міжрайонний відділ ДВС по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27.11.2018 року засуджено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та стягнуто з них солідарно 24253,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, однак до теперішнього часу відповідачі добровільно не сплатили суми боргу, а також державною виконавчою службою сума боргу не стягнута. Також в обґрунтування позову посилається на вимоги ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначає, що з 27 листопада 2018 року по 01.01.2021 року втрати від інфляції становлять загальну суму за всі роки 4501,91 грн.; три проценти річних становлять 2235,72грн. та проценти за користування сумою боргу з 27.11.2018 року по 22.01.2021 року становлять 9213,34 грн.

Ухвалою Червонозаводсього районного суду від 16.03.2021 року позовну заяву залишено без руху.

22.03.2021 року позивачем надано заяву на усунення недоліків зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Червонозаводсього районного суду від 24.03.2021 року провадження по вказаній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Червонозаводсього районного суду від 29.04.2021 року долучено копію вироку від 27.11.2018 року по справі 621/1688/17, клопотання позивача про долучення до матеріалів справи документів, а саме: повідомлення про направлення постанови від 15.12.2020 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 641/1866/17 від 26.09.2019 року, що видав Зміївський районний суд, копію постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.12.2020 року, копію виконавчого листа від 27.11.2018 року по справі 621/1866/17 залишено без розгляду та постановлено письмові докази, долучені до вказаного клопотання до розгляду судом не приймати, повернути особі, що їх подала.

Ухвалою Червонозаводсього районного суду від 30.07.2021 року постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по цивільній справі.

Ухвалою Червонозаводсього районного суду від 13.09.2021 року постановлено заяву про уточнення ( збільшення) позовних вимог не приймати до розгляду та повернути особі, що її подала.

Ухвалою Червонозаводсього районного суду від 28.09.2021 року клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів від 14.09.2021 року, отримане судом 17.09.2021 року та від 13.09.2021 року, отримане судом 15.09.2021 року залишено без розгляду, письмові докази, долучені до вказаних клопотань, до розгляду судом не приймати, повернути особі, що їх подала.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином

Суд, доцідивши матеріали справи, приходить до наступного.

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27.11.2018 року, зокрема, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні злочині, передбаченому частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено ОСОБА_2 від покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні злочині, передбаченому частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено ОСОБА_3 від покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки.

Крім того, цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 24253,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зазначений вирок набрав законної сили 04.07.2019 року.

Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України)

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодився Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням.

Отже, відповідачі мають грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27.11.2018 року, що набрав законної сили 04.07.2019 року в частині вирішення цивільного позову про солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 , 24253, 00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що загалом 34 253, 00 грн. Грошове зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди за вироком суду на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Відтак, оскільки відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Однак, суд не може повністю погодитися з наданими позивачем розрахунками, виходячи з наступного.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Суд не може погодитися з розрахунком позивача, скільки обов`язок з виплати суми зазначеної у вироці суду виник з наступного дня після набрання вироком законної сили, а саме -05.07.2019 року, а не з 27.11.2018 року, як зазначає позивач.

Враховуючи вищевикладене, суд проводить власний розрахунок, згідно якого з 05.07.2019 року по 01.02.2021 року, інфляційні виплати на прострочену суму боргу в розмірі 34253,00 грн. з урахуванням індексу інфляції складають: 34253,00 грн.(сума боргу) х 106,78 (загальний індекс інфляції) : 100 = 36575, 35 грн. (сума боргу з урахуванням інфляції) 34253,00 грн.(сума боргу) = 2322, 35 грн.

Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу за вказаний період складає 36575, 35 грн. - 34253,00 грн. = 2322, 35 грн.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Період розрахунку приймається з 05.07.2019- з дати набрання вироком законної сили року по 01.02.2021 року- дату зазначену в позовній заяві, тобто в межах позовних вимог.

Отже, 3% річних з простроченої суми основного боргу становить: 34253,00 грн. х 3 %: 365 (кількість днів у році) х 578 (кількість днів прострочення): 100= 1624,44 грн.

Доводи позивача щодо стягнення трьох відсотків річних у розмірі 2235,72 грн. судом не приймаються, оскільки наведені позивачем розрахунки є помилковими, оскільки здійснені з дати постановлення вироку, а не набрання вироком законної сили.

Отже, сума інфляційних витрат та 3% річних, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача, розрахована на прострочену суму боргу у розмірі 34253,00 грн. за період з 05.07.2019 року по 01.02.2021 року складає 2322, 35 грн. (інфляційні втрати) та за період з 05.07.2019 року по 01.02.2021 року складає 1624,44 грн (3% річних).

Що стосується вимог позивача, про солідарне стягнення з відповідачів на його користь процентів за користування сумою боргу за час з 27.11.2018 року по 22.01.2021 року у розмірі 9213, 34 грн., суд зазначає наступне.

На правовідносини, які склалися між сторонами не поширюються положення Цивільного кодексу України щодо стягнення вказаних процентів з врахуванням облікової ставки НБУ. Так, в позовній заяві позивачем не зазначені підстави нарахування таких відсотків. Разом з тим стягнення відсотків у розмірі визначеному на рівні облікової ставки НБУ перебачено главою 71 УК України «ПОЗИКА. КРЕДИТ. БАНКІВСЬКИЙ ВКЛАД». При цьому, між сторонами виникли правовідносини у зв`язку з невиконанням вироку суду в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди. Таким чином, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.625 ЦК України, керуючись ст.ст.3-5, 11-13,76- 81, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Міжрайонний відділ ДВС по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 05.07.2019 року по 01.01.2021 року у розмірі 1624 (одна тисяча шістсот двадцять чотири) гривень 44 копійки, інфляційні витрати за період з 05.07.2019 року по 01.02.2021 року у розмірі 2322 (дві тисячі триста двадцять дві) 35 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 224,67 грн. в долевому порядку в рівних частинах з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3

Третя особа: Міжрайонний відділ ДВС по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), м. Харків, м-н Захисників України, 7/8, 7 поверх.

Головуючий суддя: І.І. Теслікова