ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6080/21 Справа № 204/6990/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна тітка позивача - ОСОБА_3 .

У визначений законом строк ОСОБА_1 звернувся з заявою про прийняття спадщини, яка була залучена до спадкової справи № 183/2014, заведеної Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім позивача з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_4 , як спадкоємець четвертої черги спадкування. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту та визнання спадкоємцем відмовлено.

Таким чином єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач ОСОБА_1 .

Постановою від 10 жовтня 2017 року державний нотаріус 3 ДДНК Крупська Л.В. відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , який був двоюрідним братом ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Той факт, що померла ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується, тим що вони проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Ступінь споріднення визначається за числом народження, що віддалюють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Позивач ОСОБА_1 є родичом померлої ОСОБА_3 четвертого ступеня спорідненості.

Враховуючи зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив: - встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 є двоюрідним племінником ОСОБА_3 ;

- встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після матері, ОСОБА_6 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частку житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 (т.2, а.с. 23-29).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який полягає в тому, що ОСОБА_1 є двоюрідним племінником ОСОБА_3 .

Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 , спадщини після матері, ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/8 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та будівлями. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.2, а.с. 165-170).

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року стягнуто з територіальної громади в особі Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3815,30 грн. (а.с. 190-191).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та будівлями скасувати, та ухвалите нове рішення, яким визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та будівлями, в іншій частині залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки № 3977 від 26.01.2017 року голови квартального комітету № 2 ОСОБА_7 ОСОБА_3 з 08.04.1982 року по день смерті дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 і станом на 06.10.2013 року разом з нею ніхто не мешкав та ніхто не був зареєстрований (Т-1, а.с. 21).

Крім цього, факт реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 також підтверджується довідкою з відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації від 02.11.2016 року № 3328/4 (Т-1, а.с. 22).

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 21.04.2016 року № 5208, в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності за гр. ОСОБА_6 - ј частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.04.1963 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-929, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 89 за реєстровим № 85 (Т-1, а.с. 18), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Т-1, а.с. 19-20).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 також мала сина - ОСОБА_8 (Т-2, а.с. 73), який проживав разом з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Таким чином, після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли її діти в рівних частинах - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (Т-2, а.с. 75).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (Т-2, а.с. 130 (на звороті).

Після їх смерті відкрилася спадщина на належне їм майно, а саме: ј частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до запису акту про встановлення батьківства № 20 від 05 травня 1978 року над ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 було встановлено батьківство ОСОБА_8 (Т-2, а.с. 111).

Позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

В судовому засіданні першої інстанції було оглянуто спадкову справу № 405/2001 після смерті ОСОБА_8 , з якої вбачається, що після його смерті з заявою про прийняття спадщини зверталася ОСОБА_2 , якій було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли спадкоємці першої черги ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , а позивач є спадкоємцем після ОСОБА_3 , а тому до складу спадщини входить 1/2 частина домоволодіння, яку остання отримала після смерті ОСОБА_6 , а тому, враховуючи зазначене, за ОСОБА_5 слід визнати право власності на 1/8 частину домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що за ОСОБА_5 належить право власності в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної тітки ОСОБА_3 1/8 частина домоволодіння АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та будівлями.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року, в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: