Провадження № 2/428/641/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

при секретарі Підгорній Я.Е.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромашка» про визнання трудового договору розірваним та стягнення вихідної допомоги при звільненні-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 25.01.2011 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «Ромашка» перукарем. 30.10.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною суттєвих умов оплати праці. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.04.2019 року по праві №428/15662/18 звільнення ОСОБА_1 було визнано незаконним та поновлено її на роботі перукарем в ТОВ «Ромашка», яке на виконання рішення суду 16.04.2019 року видало відповідний наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Після поновлення позивача на роботі відповідач безпідставно без попередження за два місяці змінив істотні умови праці: змінив графік роботи, перевів ОСОБА_1 на посаду жіночого майстра. При цьому залишилась невиплаченою заробітна плата за липень-серпень 2018 року, так як зазначеним рішенням суду встановлено, що за індивідуальними відомостями ПФУ про застраховану особу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у липні 2018 року в розмірі 3723 гривні та у серпні 2018 року у розмірі 3723 гривні.

Позивач 14.09.2020 звернулася до відповідача із заявою про розірвання трудового договору відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, але 16.09.2020 року їй було відмовлено.

Просила визнати трудовій договір, укладений між ТОВ «Ромашка» та ОСОБА_1 , розірваним з 09.09.2020 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнути з ТОВ «Ромашка» на її користь заробітну плату за липень-серпень 2018 року в сумі 7446 гривень, та вихідну допомогу при звільненні у розмірі 12519 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримала свій позов повністю та додатково пояснила, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.07.2020 року відмовлено в задоволенні її позову до ТОВ «Ромашка» про визнання трудового договору розірваним, зобов`язання зробити у трудовому договорі та трудовій книжці запис про звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку з виплати заробітної плати, вихідної допомоги. Рішення вона не оскаржувала, так як не було доказів. Але, з того часу у неї появився новий свідок, який може підтвердити певні обставини щодо її праці в 2018 році. Про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами вона не зверталася, вирішила звернутися до суду знову. Крім того, 04.09.2020 року вона знов звернулася до відповідача із заявою про розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України і їй 16.09.2020 року було відмовлено. З моменту винесення рішення суду 24.07.2020 року вона на робоче місце не приходила, до роботи не ставала, до роботодавця з приводу надання їй робочого місця не зверталася. По розрахунку розміру вихідної допомоги пояснити нічого не змогла, так як позов писав її представник.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позивача.

Від представника відповідача адвоката Суткової Р.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вона зазначає, що частина вимог позивача вже були предметом розгляду в іншій цивільній справі Сєвєродонецького міського суду № 428/380/20, а саме, вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за липень-серпень 2018 року у сумі 7446 гривень і суд відмовив у задоволенні цих вимог. Крім того, рішенням від 24.07.2020 року по зазначеній справі ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її вимог щодо розірвання трудового договору на підставі заяви від 27.05.2019 року про звільнення за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, стягнення з ТОВ «Ромашка» вихідної допомоги у розмірі 12519 гривень. Позовна заява є аналогічною заяві по справі № 428/380/20, лише змінено дату заяви про розірвання договору на 04.09.2020 року. Просили закрити провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Ромашка» про стягнення заробітної плати за липень-серпень 2018 року в сумі 7446 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, в своїх поясненнях посилалася на доводи, викладені у відзиві.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.04.2021 року, залишеної без змін постановою Луганського апеляційного суду від 08.06.2021 року, провадження по справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за липень-серпень 2018 року в сумі 7446 гривень закрито.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтували вимоги та заперечення, суд прийшов до наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Водночас, ч. 1-2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

25.01.2011 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу перукарем в TOB «Ромашка» з оплатою праці згідно штатного розпису на підставі наказу № 1-к «Про прийом на роботу».

30.10.2018 року наказом TOB «Ромашка» № 4-к «Про звільнення перукаря ОСОБА_1 31.10.2018 р. за п. 6 ст. 36 КЗпП України - відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною суттєвих умов праці» позивача було звільнено з посади перукаря TOB «Ромашка» за п. 6 ст. 36 КЗпП України - відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною суттєвих умов праці.

Згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.04.2019 року по справі №428/15662/18 звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «Ромашка» було визнано незаконним, оскільки вона є одинокою матір`ю, а тому відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України її звільнення не допускається, поновлено її на роботі перукарем в ТОВ «Ромашка», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2018 року по 14.04.2019 року в сумі 19122,99 грн.

16.04.2019 року ТОВ «Ромашка» видало наказ «Про поновлення ОСОБА_1 з 01.11.2018 року за рішенням Сєвєрдонецького міського суду від 15.04.2019 року» №10-к, згідно з яким позивача було поновлено перукарем з 01.11.2018 року з оплатою згідно штатному розкладу (4173 грн.) та виплачено середній заробіток за період з 01.11.2018 року по 14.04.2019 року в сумі 19122,99 грн.

Згідно копії позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Ромашка», датованої 14.01.2020 року, позивач просила визнати трудовий договір між ТОВ «Ромашка» та ОСОБА_1 розірваним з 27.05.2019 року за ч.3 ст.38 КЗпП України, зобов`язати ТОВ «Ромашка» зробити у трудовій книжці та трудовому договорі запис про звільнення 27.05.2019 року ОСОБА_1 відповідного змісту, стягнути з ТОВ «Ромашка» заробітну плату за липень-серпень 2018 року, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 12519 гривень, стягнути середній заробіток за затримку розрахунку з виплати заробітної плати/вихідної допомоги за період з 08.08.2018 року по 14.01.2020 року в сумі 63647,11 гривень та середній заробіток за період затримки з виплати заробітної плати/вихідної допомоги з 15.01.2020 року по день розгляду справи судом.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.07.2020 року по цивільній справі № 428/380/20 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Ромашка» про визнання трудового договору розірваним, зобов`язанні зробити в трудовому договорі та трудовій книжці запис про звільнення, стягнення заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку з виплати заробітної плати, вихідної допомоги відмовлено. При розгляді зазначеної справи були досліджені і в судовому рішенні відображені обставини щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за липень-серпень 2018 року і вихідної допомоги при звільненні у розмірі 12519 гривень.

Дане рішення не оскаржувалося, що підтверджено показаннями позивача в судовому засіданні.

Засобами поштового зв`язку 04.09.2020 року ОСОБА_1 направила на адресу ТОВ «Ромашка» заяву від 04.09.2020 року про звільнення її з роботи з 09.09.2020 року за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з тим, що ТОВ «Ромашка» не виконується законодавство про працю, а саме: порушення строків виплати заробітної плати, невиплату заробітної плати за липеньсерпень 2018 року, надання неправдивої інформації в довідці нарахування заробітної плати за період з червня 2018 по грудень 2019 року, не ознайомлення із документацією по підприємству, складання актів про прогули, які не відповідають дійсності, внесення неправдивої інформації в графіки роботи (прогули), неправомірні дії посадових осіб ТОВ «Ромашка» (вказані факти внесені до ЄРДР за №000019 від 20.06.2019 року), факти порушення законодавства про працю, підтвердженні листом Головного управління ДФС у Луганській області від 31.07.2019 року, застосовані штрафні (фінансові) санкції; факт порушення законодавства про працю, зміна істотних умов праці (графік змін) без ознайомлення з наказом та попередженням за 2 місяці, фізичне недопущення до робочого місця, невиконання рішення суду від 15.04.2019 року, постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2019 року. Просила провести з нею розрахунок у розмірі 3-місячного середнього заробітку на підставі ст.44 КЗпП, здійснити виплату заборгованості по заробітній платі за липень-серпень 2018 року та середній заробіток за час затримки цих виплат, виплатити грошову компенсацію за невикористані чергові та соціальні відпустки, надіслати їй поштою трудову книжку, копії наказу про звільнення, довідку про доходи, а також виплатити їй вартість майна товариства, пропорційну її частці у статутному капіталі.

Листом ТОВ «Ромашка» від 16.09.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у звільненні її за ч.3 ст.38 КЗпП України.

Статтею 21 КЗпП визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до статті 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Згідно із частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі №754/1936/16-ц, справі від 22.04.2020 № 199/8766/18.

Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Звертаючись до відповідача із заявою про звільнення, позивач зазначив підставою звільнення те, що ТОВ «Ромашка» не виконується законодавство про працю, а саме: порушення строків виплати заробітної плати, невиплату заробітної плати за липеньсерпень 2018 року, надання неправдивої інформації в довідці нарахування заробітної плати за період з червня 2018 по грудень 2019 року, не ознайомлення із документацією по підприємству, складання актів про прогули, які не відповідають дійсності, внесення неправдивої інформації в графіки роботи (прогули), неправомірні дії посадових осіб ТОВ «Ромашка» (вказані факти внесені до ЄРДР за №000019 від 20.06.2019 року), факти порушення законодавства про працю, підтвердженні листом Головного управління ДФС у Луганській області від 31.07.2019 року, застосовані штрафні (фінансові) санкції; факт порушення законодавства про працю, зміна істотних умов праці (графік змін) без ознайомлення з наказом та попередженням за 2 місяці, фізичне недопущення до робочого місця, невиконання рішення суду від 15.04.2019 року, постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2019 року. При цьому суд зазначає, що підстави розірвання трудового договору у вигляді порушення строків виплати заробітної плати, невиплату заробітної плати за липеньсерпень 2018 року, надання неправдивої інформації в довідці нарахування заробітної плати за період з червня 2018 по грудень 2019 року, не ознайомлення із документацією по підприємству, складання актів про прогули, які не відповідають дійсності, внесення неправдивої інформації в графіки роботи (прогули), факт порушення законодавства про працю, зміна істотних умов праці (графік змін) без ознайомлення з наказом та попередженням за 2 місяці, фізичне недопущення до робочого місця, вже досліджувалися в судових засіданнях по праві № 428/380/20 і їм надана оцінка в рішенні суду. Що стосується інших підстав розірвання трудового договору, зазначених в заяві ОСОБА_1 , суд зазначає, що надати будь-яку оцінку з цього приводу не можливо, так як в судове засідання не були представлені відповідні документи або надані докази на їх підтвердження.

Пояснення з приводу порушень трудового законодавства, зазначених в заяві, позивач звела лише до вимог про порушення виплати їй заробітної плати за період липень-серпень 2018 року, стягнення вихідної допомоги та звинувачень на адресу позивача про недопущення її до робочого місця.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата ( ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці»).

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно довідки ТОВ «Ромашка» від 05.03.2021 року ОСОБА_1 з 16.04.2019 року (з дня поновлення її на роботі) по 28.02.2021 року не виходить на роботу без поважних причин. В табелі проставляються прогули, а заробітна плата не нараховується. Ці відомості знайшли своє відображення в довідці про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за період з червня 2018 року по лютий 2021 року, табелями обліку робочого часу за 2018, 2019, 2020 роки, а також за січень і лютий 2021 року. Крім того, сама позивач підтвердила той факт, що з моменту винесення рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.07.2020 року по справі № 248/380/20 і по день розгляду наявної справи вона на робочому місці не з`являлася, до керівництва ТОВ «Ромашка» з приводу робочого часу та місця не зверталася і вважає, що не має сенсу з цього приводу проводити якісь дії.

З приводу стягнення вихідної допомоги при звільненні у розмірі 12519 гривень суд зазначає, що дане питання вже розглядалося в судових засіданнях при розгляді справи № 428/380/20, за результатами розгляду якого ОСОБА_1 було відмовлено.

На підставі викладеного суд не убачає підстав для задоволення позовної заяви.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромашка» про визнання трудового договору розірваним та стягнення вихідної допомоги при звільненні відмовити.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Шубочкіна