Справа № 347/14/20
Провадження № 22-ц/4808/716/21
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Максимів Ю.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Косівської міської ради про визнання недійсними рішень сільської ради; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Павлюк Іван Іванович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації на нерухоме майно; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Косівської міської ради про визнання недійсним рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , поданою його представником ОСОБА_1 , на рішення Косівського районного суду, ухвалене у складі судді Драч Д.С. 12 березня 2021 року в м. Косів,

в с т а н о в и в:

09 січня 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання недійсними рішень сільської ради.

Позовні вимоги мотивувала тим, що її бабусі ОСОБА_5 належав житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Для обслуговування вказаного домоволодіння була виділена земельна ділянка площею 0,50 га, посередині якої проходить дорога. З лівої сторони від дороги знаходився житловий будинок, стайня, стодола та навіс, а з правої - приміщення літньої кухні та оборіг. Після смерті бабусі, яка померла в 1996 році, вищевказане домоволодіння успадкував її батько ОСОБА_6 , однак не оформив своїх спадкових прав. У 2007 році батько помер. За життя батько не залишив заповіту, а тому вона, як єдиний спадкоємець, звернулася до нотаріуса та 31 січня 2019 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, у 2019 році їй стало відомо, що земельна ділянка, що знаходиться під належною їй літньою кухнею та оборогом, Пістинською сільською радою була надана у приватну власність відповідачу ОСОБА_4 , який до домоволодіння не має жодного відношення. Оскільки надання вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність відповідачу порушує її права та законні інтереси, вона звернулася до Пістинської сільської ради з відповідною заявою з проханням скасувати прийняте сільською радою рішення про надання земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 , однак отримала відмову із рекомендацією звернутися за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду.

Позивач зазначила, що відповідач звернувся до Пістинської сільської ради з питанням про приватизацію земельної ділянки на підставі підроблених документів, згідно з якими нібито було збудовано будинок, яким насправді є стара літня кухня та оборіг, що належали її бабусі, та скориставшись тим, що його документи детально не перевірялись, незаконно отримав у власність частину земельної ділянки, яка фактично була в користуванні та належала її бабусі. Також вказала, що рішення сільської ради про передачу землі відповідачу вона отримала лише 18 грудня 2019 року.

Посилаючись на наведене, просила поновити їй строк на подання даного позову, прийняти позовну заяву до розгляду та ухвалити рішення, яким визнати недійсними:

- рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та щодо передання у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 ;

- рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ) та щодо передання у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 (урочище «Подеревки»).

В лютому 2020 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Павлюк І.І. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації на нерухоме майно.

Зустрічний позов мотивовано тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 року, на яке посилається ОСОБА_2 , є недійсним, оскільки відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Проте, ні померлий ОСОБА_6 , ні його дочка ОСОБА_2 не є кровними родичами померлої в 1996 році ОСОБА_5 . Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 , згідно якого його матір`ю є ОСОБА_7 .

Крім того, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 року зазначено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 14 квітня 1997 року. Проте, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за рік до видачі свідоцтва про право власності. Таким чином свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 року видано на підставі нікчемного правочину (свідоцтва про право власності).

Оскільки право власності ОСОБА_2 було зареєстровано в реєстрі речових прав на підставі недійсного свідоцтва про право на спадщину за законом, то запис про реєстрацію права власності підлягає до скасування.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4 просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 року, видане державним нотаріусом Верховинської районної державної нотаріальної контори Павлюком І.І. після смерті ОСОБА_6 , спадкова справа №55-2007, зареєстроване в реєстрі за №112, та скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 за №30094087 від 31 січня 2019 року. За первісним позовом ОСОБА_2 просив застосувати строки позовної давності та відмовити в позові.

25 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання недійсним рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Вказаний позов мотивувала тим, що до зустрічного позову ОСОБА_4 долучив копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2012 року, згідно якого він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 16,4 кв.м, житловою площею 11,2 кв.м. Свідоцтво видане на підставі рішення Пістинської сільської ради №33 від 31 травня 2012 року. Дане свідоцтво про право власності на нерухоме майно є недійсним та виданим відповідачу на підставі підроблених документів. Фактично ОСОБА_4 подав до сільської ради лише технічний паспорт на вищевказане нерухоме майно, в якому із невідомих причин було вказано рік побудови об`єкта нерухомості - 1989 рік. Такі відомості, як і те, що будинок належить ОСОБА_4 , не відповідають дійсності. Нерухоме майно, яке зареєстроване під №66 б і по документах вважається житловим будинком, насправді є літньою кухнею, яка відноситься до господарства АДРЕСА_1 , та належить їй - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 року.

Зазначила, що про наявність вищевказаного свідоцтва про право власності від 02 серпня 2012 року та рішення, на підставі якого його було видано, їй стало відомо лише після отримання їх копій 17 лютого 2020 року (під час судового засідання). До цього часу їй не було відомо про прийняті Пістинською сільською радою рішення.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просила поновити їй строк на подання даної позовної заяви, прийняти позовну заяву до розгляду та ухвалити рішення, яким визнати недійсними:

- рішення Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року № 33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди (рік побудови 1989 р.) в АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Пістинської сільської ради 02 серпня 2012 року, відповідно до якого власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 16,4 кв.м, житловою площею 11,2 кв.м значиться ОСОБА_4 .

Ухвалою Косівського районного суду від 15 вересня 2020 року позови об`єднані в одне провадження.

Ухвалою від 22 грудня 2020 року Косівський районний суд залучив до участі у справі в якості правонаступника первісного відповідача Пістинської сільської ради Косівського району Косівську міську раду.

Рішенням Косівського районного суду від 12 березня 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано недійсними та скасовано:

- рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 та щодо передання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 ;

- рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ) та щодо передання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ;

- рішення Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року №33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди (рік побудови 1989 р.) в АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Пістинської сільської ради 02 серпня 2012 року, відповідно до якого власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 16,4 кв.м, житловою площею 11,2 кв.м значиться ОСОБА_4 .

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Павлюк Іван Іванович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3 218,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що оскаржуваними рішеннями Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року, які прийняті на підставі поданих ОСОБА_4 неправдивих документів, порушується право власності позивача ОСОБА_2 щодо користування належним їй домоволодінням та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , яке підлягає захисту в судовому порядку.

Також підставними є позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2012 року, відповідно до якого ОСОБА_4 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 16,4 кв.м, житловою площею 11,2 кв.м, та рішення Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року № 33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_4 , оскільки відповідач подав до Пістинської сільської ради тільки технічний паспорт на домоволодіння, що по АДРЕСА_1 , в якому вказано рік побудови об`єкта нерухомості 1989 рік. Такі відомості, як і те, що будинок належить ОСОБА_4 , не відповідали дійсності, є надуманими та стали підставою для прийняття спірного рішення Пістинської сільської ради. Відповідачем не доведено та не надано суду беззаперечних доказів в підтвердження факту належності йому спірного домоволодіння за АДРЕСА_1 , право власності на яке він оформив з порушеннями вимог закону.

При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності, оскільки про порушення своїх прав шляхом прийняття Пістинською сільською радою оспорюваних рішень ОСОБА_2 дізналася після отримання їх копій 18 грудня 2019 року та 17 лютого 2020 року відповідно, що підтверджується також сільським головою Пістинської сільської ради, а тому такий строк підлягає поновленню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 , то такий не підлягає задоволенню, оскільки позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 не надано жодного доказу на підтвердження порушення ОСОБА_2 його прав, які підлягають відновленню та захисту в судовому порядку.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що померла ОСОБА_5 не є кровним родичем позивача, оскільки не була матір`ю ОСОБА_6 , а тому суд безпідставно дійшов до переконання, що останній успадкував її майно. Більше того, самою ОСОБА_2 було надано довідку Пістинської сільської ради від 17 липня 2017 року №1539, відповідно до якої відомості про правонаступників ОСОБА_5 , які успадкували майно по АДРЕСА_1 , відсутні. На час смерті ОСОБА_5 ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_6 не проживали зі спадкоємцем, що підтверджується показами свідка ОСОБА_8 , а тому не могли прийняти спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном.

Представник апелянта вважає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 , оскільки в ньому зазначено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 14 квітня 1997 року. Проте, покійна ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за рік до видачі свідоцтва про право власності.

Також представник апелянта вказує, що згідно оскаржуваного рішення суду ОСОБА_4 на підставі неправдивих документів фактично розділив належне ОСОБА_5 домоволодіння на дві частини, що дало йому змогу на виготовлення документів, згідно з якими нібито було збудовано будинок, яким насправді є стара літня кухня та оборіг. При цьому суд не вказав, на підставі яких саме неправдивих документів та ким зазначена обставина встановлена або чим підтверджена. Судом не враховано, що згідно наданого позивачем технічного паспорта, виготовленого в 1988 році, споруди по АДРЕСА_1 були побудовані до 1988 року, в той час як згідно технічного паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_4 , спірна споруда по АДРЕСА_1 збудована в 1989 році та зареєстрована в органах ОБТІ за іншим інвентаризаційним номером. Відповідно до технічного паспорта ОСОБА_2 , виданого у 2018 році, під літерою «Б» зазначено літню кухню, площа якої становить 23,2 кв.м та складається з одного приміщення, тоді як житловий будинок по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , має загальну площу 16,4 кв.м та складається з двох приміщень площами 11,2 кв.м та 5,2 кв.м. Тобто в даному випадку різними є не тільки роки будівництва двох споруд, але й різні інвентаризаційні справи щодо двох будівель, їхня площа, конфігурація та технічні паспорти. Тому, вирішуючи питання про те, що літня кухня ОСОБА_2 та житловий будинок ОСОБА_4 є одним і тим самим приміщенням, суд мав би зазначити на підставі яких доказів він прийшов до такого переконання. Також суд не зазначив які саме документи він вважає неправдивими.

Представник апелянта також зазначає про те, що предметом первинного позову ОСОБА_2 було скасування рішень Пістинської сільської ради щодо двох земельних ділянок площами 0,25 га та 0,6015 га. Підставою для задоволення вказаного позову суд зазначив ту обставину, що ОСОБА_4 була передана земельна ділянка, на якій знаходяться належні ОСОБА_2 літня кухня та оборіг. Проте, згідно технічної документації, виданої на ім`я ОСОБА_4 , на жодній земельній ділянці майно ОСОБА_2 не знаходиться. Більше того, якщо спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, то судом взагалі не обґрунтовано які права ОСОБА_2 були порушені при приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6015 га, на якій немає жодної нерухомості.

На думку представника апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про наявність порушеного права власності ОСОБА_2 та необхідність його захисту, оскільки на час звернення з позовом до суду ОСОБА_2 не була власником жодної земельної ділянки. Крім того, вона не є власником і спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом до неї перейшло право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Представник апелянта не погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не доведено та не надано беззаперечних доказів в підтвердження факту належності йому спірного домоволодіння АДРЕСА_1 (хоча в матеріалах справи міститься технічний паспорт та свідоцтво про право власності, видане на ім`я ОСОБА_4 ) та що право власності ОСОБА_4 оформив з порушенням вимог закону, так як цей факт не визнається Пістинською сільською радою. Проте, закон не містить підстав скасування права власності у зв`язку з тим, що одна із сторін у справі, в тому числі сільська рада, не визнає даний факт. В даному випадку суд навіть не послався на норму закону, яку порушено ОСОБА_4 під час оформлення права власності у 2012 році. Крім того, зазначаючи, що право власності ОСОБА_5 на домоволодіння по АДРЕСА_1 підтверджується в тому числі і технічним паспортом, та за наявності в матеріалах справи технічного паспорта ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , суд не вказав, чому надав перевагу одному технічному паспорту та не взяв до уваги інший.

На думку представника апелянта, суд безпідставно не застосував до даних спірних правовідносин позовну давність та поновив ОСОБА_2 строк на звернення до суду, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину спадкова справа після смерті ОСОБА_6 була заведена у 2007 році. Саме у 2007 році ОСОБА_2 прийняла спадщину як особа, яка проживала разом із спадкодавцем. Представник апелянта вважає, що проживаючи навпроти спірного житлового будинку, ОСОБА_2 з 2012 року не могла не бачити та не знати, що ОСОБА_4 вселився в будинок, проживав у ньому та обробляв земельну ділянку за місцем проживання.

Також представник апелянта вказує, що ОСОБА_2 обрала невірний спосіб захисту порушеного права, адже права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постановах від 07 листопада 2012 року у справі №6-107цс12, від 10 червня 2015 року у справі №6-348цс15, від 13 травня 2015 року у справі №6-67цс15, яка неодноразово була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах від 05 грудня 2018 року (провадження №14-247цс18 та №14-179цс18).

Крім того, представник апелянта стверджує, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту з урахуванням того, що рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки вичерпує свою дію шляхом виконання, а тому розгляд позову про скасування рішень Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності на земельні ділянки та не породжує наслідків для власника земельної ділянки.

Представник апелянта також зауважує, що вирішуючи питання достовірності правовстановлюючих документів ОСОБА_4 , суд зіслався на пояснення свідків, які є родичами позивача, та сільського голови, який є зацікавленою особою. При цьому, недостовірність правовстановлюючих документів не може доводитися поясненнями свідків, а матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів підробки будь-яких документів ОСОБА_4 .

Крім того, представник апелянта зауважує, що вже під час судових дебатів стало відомо, що ОСОБА_2 приватизувала дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,291 га, що спростовує її твердження про те, що ОСОБА_4 приватизував земельні ділянки, які нібито були обліковані за домоволодінням АДРЕСА_1 . Більше того, приватизувавши земельну ділянку під домоволодінням по АДРЕСА_1 площею 0,25 га, позивач підтвердила той факт, що спірна будівля ОСОБА_4 не знаходиться за вказаною адресою та не відноситься до домоволодіння по АДРЕСА_1 . Земельні ділянки не накладаються та не порушують жодні права позивача.

З наведених підстав представник апелянта просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Третя особа - державний нотаріус Павлюк І.І. подав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності та вказав, що заперечує апеляційну скаргу, просить рішення суду залишити в силі.

Представник відповідача Косівської міської ради не повідомив суду причину неявки.

З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині залишення без задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Павлюк І.І. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації на нерухоме майно сторонами не оскаржується, а тому в силу частини 1 статті 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка у справі ОСОБА_9 народилась та проживала в с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області.

Батьками позивачки були ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 16 в т. 1). ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 12 в т. 1).

Згідно з копією свідоцтва про народження батька позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13 в т. 1), його батьками були ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 18 в т. 1), та ОСОБА_7 .

З копії свідоцтва про одруження, виданого повторно 21 лютого 1978 року (а.с. 19 в т. 1), вбачається, що ОСОБА_11 з 11 жовтня 1940 року перебував у шлюбі із ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17 в т. 1).

За життя ОСОБА_5 належав житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житловий будинок, виданого Пістинською сільською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Косівської районної ради народних депутатів №61 від 12 квітня 1989 року (а.с. 24 в т. 1).

Факт належності ОСОБА_5 домоволодіння по АДРЕСА_1 , підтверджується також технічним паспортом, що виданий 10 червня 1988 року на ім`я останньої, реєстровий номер 933 та випискою з погосподарської книги №6 за 1996 2000 роки (а.с. 6-10 в т. 1).

З урахуванням встановлених обставин відхиляються доводи представника апелянта, що ОСОБА_5 стала власником житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 14 квітня 1997 року, за рік після її смерті, оскільки в 1997 році тільки було оформлено її право власності, а факт права власності ОСОБА_5 на домоволодіння по АДРЕСА_1 з 1989 року підтверджений наведеними вище доказами.

Відповідно до плану-схеми земельної ділянки до складу домоволодіння ОСОБА_5 входить: А - житловий будинок, Б - літня кухня, В - стайня, Г - стодола, Ж - навіс, Д - комора, З - шопа, К - оборіг, Е - вбиральня, №1 - криниця, №2 - ворота, №3 - огорожа (а.с. 6 зв. в т. 1).

Вищенаведене підтверджується також копією виписки з інвентаризаційних матеріалів №63161 від 13 грудня 2018 року (а.с. 25 в т. 1).

ОСОБА_5 не склала заповітного розпорядження, а тому після смерті останньої спадкоємцем за законом став батько позивача - ОСОБА_6 , який прийняв спадщину та вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою сільської ради від 17 липня 2017 року № 1538 (а.с. 93 в т. 1), у нього знаходились ключі від будинку, а також він повністю утримував господарство та сплачував всі комунальні платежі, однак не оформив своїх спадкових прав.

Наведена встановлена судом обставина спростовує доводи представника апелянта, що ОСОБА_6 не прийняв спадщини після померлої ОСОБА_5 шляхом вступу у фактичне управління майном спадкодавця.

За життя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не залишив заповіту, а тому ОСОБА_2 , як єдиний спадкоємець першої черги за законом, звернулась до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 року (а.с. 26 в т. 1).

Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з житлового дерев`яного будинку з господарськими будівлями і спорудами, житловою площею 16,6 кв.м, загальною площею 46,6 кв.м, зазначений в плані літ. «А», літня кухня зазначена в плані літ. «Б», стайня зазначена в плані літ. «В», стодола зазначена в плані літ. «Г», навіс-комора зазначені в плані літ. «Ж», «Д», огорожа зазначена в плані «№2-3», шопа, оборіг зазначені в плані літ. «З», «К», вбиральня зазначена в плані літ. «Е», криниця зазначена в плані «№1», які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Згідно схеми земельної ділянки в технічному паспорті на житловий будинок по АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_5 ), складеному 10 червня 1988 року (а.с. 18-21 в т. 2) та схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 , складеному 11 січня 2019 року (а.с. 22-24 в т. 2) вказане домоволодіння розділене дорогою. По один бік дороги на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок літ. А, шопа літ. З, комора літ. Д, стодола літ. Г, стайня літ. В, навіс літ. Ж, вбиральня літ. Є, криниця №1, по іншій стороні дороги на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташовані господарські споруди літня кухня літ. Б, оборіг літ. К, і крім того в технічному паспорті за 2019 рік на цій стороні домогосподарства значиться ще шопа літ. З.

За даними довідки Пістинської сільської ради №1538 від 17 липня 2017 року (а.с. 20 в т. 1) та листів Пістинської сільської ради №244 від 05 вересня 2019 року та №354 від 17 грудня 2019 року (а.с. 28, 32 в т. 1) в господарстві ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з погосподарською книгою №6 за 1996-2000 роки були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (внучка), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (правнук), ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (правнук); за даним домогосподарством, що знаходиться по АДРЕСА_1 , закріплено земельну ділянку площею 0,50 га для обслуговування будинку, господарських будівель та споруд і прибудинкової території, якою ОСОБА_5 користувалася до дня смерті.

Згідно абрису земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , виконаного інженером землевпорядником ОСОБА_14 (а.с. 9, 10 в т. 3), домогосподарство по АДРЕСА_1 розділене ґрунтовою дорогою шириною 2,5 м, значиться під`їздом до господарства і відноситься до земель сільської ради ( АДРЕСА_1 . Згідно проведених обмірів, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (зареєстровано в реєстрі за №112), та технічного паспорта (реєстраційний номер НОМЕР_4 , інвентарний номер 523) на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , з виписки з інвентаризаційних матеріалів було встановлено, що житловий будинок, стайня, літня кухня, оборіг належить до одного номера, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . На даній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , іншої будівлі не існує.

З оглянутої в судовому засіданні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_1 , виготовленої на замовлення ОСОБА_2 в 2019 році (а.с. 230 -235 в т. 3), остання приватизувала земельну ділянку площею 0,25 га. В описі меж від В до Г межівником значиться Пістинська сільська рада (вулиця Шевченка). На земельній ділянці розташовані житловий будинок та господарська будівля, до складу якої згідно схеми земельної ділянки в технічному паспорті на житловий будинок по АДРЕСА_2 червня 1988 року (а.с. 18-21 в т. 2) та схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_1 від 11 січня 2019 року (а.с. 22-24 в т. 2) входить стайня, стодола і навіс під літерами В, Г, Ж.

Судом також встановлено, що рішенням сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , та передати у власність гр. ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 (а.с. 33 в т. 1).

Рішенням сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , та передати у власність гр. ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ) (а.с. 34 в т. 1).

З листа Пістинської сільської ради №244 від 05 вересня 2019 року вбачається, що відповідно до рішення Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року ОСОБА_4 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 . На розгляд сесії по питанню приватизації землі ОСОБА_4 подав документи, якими стверджувалося, що відповідні будівлі, що зазначені в технічному паспорті належать йому. Під час прийняття рішення щодо надання ОСОБА_4 земельної ділянки у приватну власність Пістинською сільською радою було допущено помилку, а саме, під час перевірки поданих заявником матеріалів не було проведено звірку із даними погосподарської книги, в результаті чого пізніше з`ясувалося, що ОСОБА_4 в технічному паспорті зазначив будинок, який насправді вважається господарською будівлею господарства по АДРЕСА_1 , а також було надано у приватну власність ту частину земельної ділянки, яка була закріплена за вищезазначеним господарством.

Отже встановлено, що земельна ділянка, площею 0,25 га, яка знаходиться під належними позивачу ОСОБА_2 господарськими спорудами, а саме літньою кухнею та оборогом, була надана Пістинською сільською радою у приватну власність відповідачу-позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_4 , чим порушено право позивача за первісним позовом ОСОБА_2 на користування цією земельною ділянкою.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України.

Згідно положень зазначеної статті держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У відзиві на позовну заяву та зустрічну позовну заяву (а.с. 91-92 в т. 1) представник відповідача Пістинської сільської ради сільський голова Бейсюк Т.В. визнав, що при вивченні та погодженні матеріалів землеустрою для приватизації ОСОБА_4 земельних ділянок працівники Пістинської сільської ради не звернули уваги, що на земельних ділянках, що приватизувалися відповідачем, розташовані належні ОСОБА_2 будівлі, які відносяться до одного господарства ОСОБА_2 , однак ОСОБА_4 подав документи про належність йому літньої кухні, яка в поданих документах значиться як житловий будинок. На даний час дане спірне питання розглядається Косівським ВП в межах відповідного кримінального провадження. В результаті такої помилки відповідно були прийняті помилкові рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року.

Згідно висновку експерта від 12 серпня 2020 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження, підпис у графі «сільський голова __ ОСОБА_15 » в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2012 року виконаний не ОСОБА_15 .

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи встановлені обставини та норми, які регулюють дані спірні правовідносини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що рішенням сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року, яким вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500 га гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , та передати у власність гр. ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , порушується право власності ОСОБА_2 щодо користування належним їй домоволодінням та земельною ділянкою, що в АДРЕСА_1 , а тому таке право підлягає відновленню шляхом визнання вищевказаного рішення Пістинської сільської ради недійсним.

Разом з тим, задовольняючи позов в частині визнання недійсним рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , та про передачу у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 (урочище «Подеревки») суд не перевірив в чому полягає порушення прав позивача прийняттям таких рішень Пістинською сільською радою та не обґрунтував підставність таких позовних вимог, а тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позову в наведеній частині.

По суті встановленого рішення суду першої інстанції в частині вимог про визнання недійсними рішення Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про передачу у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ) скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачці в позові в наведеній частині позовних вимог.

Твердження представника апелянта щодо неправильно обраного позивачкою способу захисту порушених прав шляхом визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою та про передачу у власність земельної ділянки апеляційний суд відхиляє, оскільки за змістом положень статей 15, 16 ЦК України суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року в справі № 923/466/17 зробила висновок, що аналіз положень статей 152, 155 Земельного кодексу України, статей 21, 393 Цивільного кодексу України свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Предметом позову у цій справі є вимога про визнання недійсним рішення Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та щодо передання у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , що урегульовується наведеними вище нормами матеріального права.

Задовольняючи позов в частині вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року № 33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2012 року, відповідно до якого ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , суд виходив з підставності та обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року №33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» вирішено оформити право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди (рік побудови 1989 р.) в АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (а.с. 29 в т. 2).

На підставі вказаного рішення 02 серпня 2012 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого йому на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 16,4 кв.м, житловою площею 11,2 кв.м (а.с. 59 в т. 1).

Відповідно до підпункту «а» пункту 8.1 розділу VIII Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 року №1692/5), чинного на час оформлення ОСОБА_4 права власності на вищевказаний житловий будинок, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Згідно пункту 8.2 вищевказаного Положення до заяви про оформлення права власності на нерухоме майно додаються матеріали технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, а також інші документи, визначені Положенням.

Судом встановлено, що оформляючи право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 подав до Пістинської сільської ради лише технічний паспорт, в якому зазначено рік побудови житлового будинку 1989 рік (а.с. 56-58 в т. 1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним рішення Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року №33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2012 року, ОСОБА_2 зазначала, що нерухоме майно, яке зареєстроване під АДРЕСА_1 і по документах вважається житловим будинком, насправді є літньою кухнею, яка відноситься до господарства АДРЕСА_1 , яке належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 року.

У відзиві на позовну заяву та зустрічну позовну заяву (а.с. 91-92 в т. 1) сільський голова Пістинської сільської ради Бейсюк Т.В. підтвердив, що будинок, який зазначений у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2012 року, виданому на ім`я ОСОБА_4 , є фактично літньою кухнею, що належить ОСОБА_2 .

На спростування зазначених доводів позивача та пояснень сільського голови Пістинської сільської ради відповідачем ОСОБА_4 не надано жодних доказів, які б беззаперечно підтверджували належність йому спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , зокрема документів про завершення ним будівництва вказаного будинку, про присвоєння йому адреси, копій погосподарських книг сільської ради, відповідно до яких домоволодіння за вищезазначеною адресою та земельна ділянка для його обслуговування рахувалися за ОСОБА_4 тощо.

Посилання представника апелянта, що доказом належності йому на праві власності будинку по АДРЕСА_1 , 1989 року побудови є технічний паспорт та інвентаризаційна справа на вказаний будинок, судом відхиляються, оскільки ним не надано суду доказів, що цей будинок належав йому чи його батькам до 2012 року, тобто до виготовлення на його замовлення Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації технічного паспорту. Інвентаризаційна справа № 1895 на спірний будинок заведена бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_16 в тому ж 2012 році (а.с. 151-175 в т. 3), оскільки за даними опису інвентаризаційної справи (а.с. 152 в т. 3) значиться, що первинна інвентаризація за адресою: АДРЕСА_1 проведена 02 липня 2012 року. В довідці інвентаризаційної справи про належність будинку АДРЕСА_1 не міститься жодних записів (а.с. 153, 154 в т. 3). Згідно плану будівлі під літерою А та експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 156-159 в т. 3) житловий будинок складається з коридору та кухні-кімнати.

Матеріали інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1 не місять плану літньої кухні, оскільки це господарська споруда. Однак, як ствердила ОСОБА_2 , літня кухня складається з коридору та кухні.

Також ОСОБА_16 не надано доказів, що будівля зведена саме в 1989 році, як про це значиться в технічному паспорті, тому голослівними є доводи апелянта, що літня кухня 1988 року побудови по АДРЕСА_1 , яку успадкувала позивачка, і його житловий будинок по АДРЕСА_1 не є одним і тим же приміщенням, оскільки мають різний рік побудови.

Щодо тверджень апелянта про різну їх площу, то як вбачається з технічних паспортів на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виданих у 1988 році ОСОБА_5 та в 2019 році ОСОБА_2 (а.с. 6-9, 29-31 в т. 1), до складу домоволодіння за зазначеною адресою входить літня кухня, зазначена в плані літерою «Б», розмір якої згідно плану земельної ділянки становить 3,36 м ? 6,90 м.

Згідно схеми земельної ділянки технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виданого ОСОБА_4 , ескізу в інвентаризаційній справі (а.с. 166 в т. 3) розмір спірного житлового будинку, зазначеного в плані літерою «А», становить 3,38 м ? 6,96 м, що є майже ідентичним розміру літньої кухні ОСОБА_2 .

Тому зазначення в свідоцтві про право власності ОСОБА_16 на житловий будинок по АДРЕСА_1 його площі в розмірі 16 кв.м не доводить, що літня кухня ОСОБА_2 та житловий будинок ОСОБА_16 є різними приміщеннями.

Встановленими обставинами та наведеними доказами підтверджуються доводи ОСОБА_2 про те, що вказаний житловий будинок є фактично літньою кухнею, що входить до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 та належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 січня 2019 року та спростовуються доводи апелянта, що суд не зазначив на підставі яких доказів він прийшов до такого переконання.

Згідно витягів з погосподарських книг, наданих ОСОБА_2 апеляційному суду, у погосподарській книзі №7 Пістинської сільської ради на 2006-2010 роки за особовим рахунком № НОМЕР_5 обліковується домогосподарство по АДРЕСА_3 (а.с. 66, 67 в т. 3). В списку членів домогосподарства значиться ОСОБА_17 , голова домогосподарства, ОСОБА_18 дружина та два сини: ОСОБА_4 і ОСОБА_19 , тобто до 2012 року відповідач ОСОБА_4 , був зареєстрований в домогосподарстві батька.

За даними погосподарської книги Пістинської сільської ради №15 на 2011-2015 роки з 2014 року обліковується домогосподарство по АДРЕСА_1 , головою господарства значиться ОСОБА_4 . За його господарством обліковується житловий будинок, який належить ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14 травня 2013 року №3365019, а також загальна площа земельних ділянок в розмірі 1,108 га, з яких площа сільськогосподарських угідь становить 0,8508 га, земельна ділянка для обслуговування жилого будинку в розмірі 0,2500 га. В додатковій інформації зазначено, що земельна ділянка площею 0,2493 га для ОСГ згідно державного акту ЯЖ №168405, земельна ділянка 0,2500 га для ОЖБ згідно свідоцтва про право власності від 14 березня 2013 року, земельна ділянка площею 0,6015 га для ОСГ згідно свідоцтва про право власності від 21 жовтня 2013 року.

З огляду на встановлені обставини справи та положення частини 4 статті 41 Конституції України, статей 16, 21, 321, 393 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що рішенням Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року №33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2012 року, виданим на ім`я ОСОБА_4 , порушується право власності ОСОБА_2 і таке право підлягає захисту шляхом визнання вищевказаних рішення та свідоцтва недійсними.

Твердження представника апелянта, що суд безпідставно дійшов висновку про наявність порушеного права власності ОСОБА_2 та необхідність його захисту, оскільки на час звернення з позовом до суду ОСОБА_2 не була власником жодної земельної ділянки, не є власником і спірного житлового будинку не спростовують правильності висновків суду.

Доводи апеляції, що суд зазначаючи, що право власності ОСОБА_5 на домоволодіння по АДРЕСА_1 підтверджується в тому числі і технічним паспортом, та за наявності в матеріалах справи технічного паспорта ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , суд не вказав, чому надав перевагу одному технічному паспорту та не взяв до уваги інший, зводяться до переоцінки доказів, що є поза компетенцією апеляційного суду.

Щодо тверджень апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності та безпідставного поновлення ОСОБА_2 строку на звернення до суду, то суд вважав поважними причини пропуску такого строку і апеляційний суд погоджується з таким висновком, оскільки ні ОСОБА_2 не пояснювала, та не встановлено судом, що з 2012 року вона проживала навпроти спірного житлового будинку, а тому не могла не бачити та не знати, що ОСОБА_4 вселився в будинок, проживав у ньому та обробляв земельну ділянку за місцем проживання. Судом встановлено, що ОСОБА_2 разом з сім`єю вибула в 1996 році з домогосподарства по АДРЕСА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Пістинської сільської ради від 31 травня 2012 року № 33 «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2012 року не спростовують та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Косівського районного суду від 12 березня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ) та щодо передання у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 (урочище «Подеревки») слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 12 березня 2021 року в частині визнання недійсним та скасування рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ) та щодо передання у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Косівської міської ради про визнання недійсним рішення сімнадцятої сесії шостого демократичного скликання Пістинської сільської ради від 14 вересня 2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6015 га гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ) та щодо передання у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6015 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 (урочище «Подеревки») відмовити.

В решті рішення Косівського районного суду від 12 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2021 року