ЄУН № 336/1899/21
пр. № 2/336/2294/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

05 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , вказавши про те, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . В будинку зареєстрований, але не мешкає ОСОБА_2 , якого попередній власник будинку зобов`язалась зняти з реєстрації місця проживання до 31.12.2020 року, однак до цього часу не виконала передбачених договором умов. Оскільки відповідач з 2018 року фактично не мешкає в будинку та не є його власником, що створює певні перешкоди у розпорядженні майном, просить суд визнати ОСОБА_2 , що втратив право користування будинком.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року позову заяву залишено без руху.

20.04.2021 року позивачем усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.08.2021 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Задоволене клопотання позивача про виклик свідків.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, вказавши, що придбала житловий будинок АДРЕСА_1 31.08.2020 року у ОСОБА_3 . Згідно з договором, попередній власник будинку була зобов`язана зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 у строк до 31.12.2020 року, який є її сином, однак до моменту звернення позивача з позовом свого обов`язку не виконала, у зв`язку з чим, позов просила задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Після дослідження письмових доказів та допиту свідків, позивач направила до суду заяву про подальший розгляд справи за її відсутності на підставі наданих доказів, не заперечуючи проти задоволення позову.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст. 128 ч. 11 ЦПК України.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору представника в судове засідання не направила, про причини неявки не сповістила.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

В ході розгляду справи з боку позивача до матеріалів справи були долучені додаткові письмові докази, а також заявлено клопотання про виклик свідків.

Відповідач не направив до суду відзив на позовну заяву, а також не заявив будь-яких клопотань, не надав доказів, третя особа без самостійних вимог на предмет спору не скористалась своїм правом надати письмові пояснення щодо позову.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

31.08.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г., згідно з яким продавець передала у власність (продала) покупцеві, а покупець прийняла (купила) належний продавцю житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 31.08.2020 року за №732 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г.

За відомостями департаменту реєстраційних послуг ЗМР, в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з п. 10 договору купівлі продажу, продавець ОСОБА_3 зобов`язалась зняти з реєстраційного обліку зареєстровану особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строку до 31.12.2020 року.

Згідно з актом підтвердження фактичного проживання, виданого квартальним комітетом №94 та підписаним ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований, але фактично не мешкає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 .

В ході розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що з 1987 року мешкає в будинку АДРЕСА_2 та є сусідкою позивача. Попередній власник будинку ОСОБА_3 придбала будинок, в якому мешкала разом з чоловіком та сином. Останні роки ОСОБА_3 мешкала сама.

Свідок ОСОБА_6 вказала, що мешкає з 2019 року в будинку АДРЕСА_1 . Їй відомо, що будинок АДРЕСА_1 продавався господаркою ОСОБА_9 , оскільки мала намір його придбати. Господар мешкала одна, її сина ОСОБА_2 ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_8 повідомив суду про те, що є зятем позивача, та разом з донькою позивача та їх спільною дитиною мешкають в будинку АДРЕСА_1 з 13.12.2020 року однією сім`єю. На момент придбання будинку будь-які особи в ньому не мешкали, та з того часу ніхто до будинку не вселявся.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 не мешкає в будинку та не є його власником, що створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими письмовими доказами та показами свідків, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, 36, .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 11.10.2021 року.