Справа № 465/4129/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1948/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:66
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

позивачки ОСОБА_1 ;

відповідачки ОСОБА_2

та її представника адвоката Яцишина В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 12 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою зупинено провадження у справі № 465/4129/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 «шляхом зняття її з реєстрації з місця проживання» (в подальшому «спірна квартира») до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 465/7703/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру та договору дарування цієї квартири (а.с. 122-123).

Дану ухвалу оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Вважає, що «у справі № 465/7703/18 … жодних вагомих доказів на підтвердження не дійсності свідоцтва про право власності та договору дарування не має».

Також вважає, що «прийняття остаточного рішення у справах не взаємопов`язані між собою, поняття зняття з реєстрації та визнання договору дарування та свідоцтва на право власності не дійсними виникають з різних правовідносин».

Стверджує, що відповідачка ОСОБА_2 тривалий час «систематично порушує правила співжиття», що «робить неможливим … проживання з нею в одній квартирі» (а.с. 126-127).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Відповідно до пункту 6 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку (зокрема) цивільного судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Така підстава зупинення провадження застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість їх розгляду.

Для застосування пункту 6 статті 251 ЦПК України необхідно встановити, що між двома справами повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок. Як правило, це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками, що спірну квартиру позивачка отримала в дар по Договору дарування квартири від 05.09.2016 року (а.с. 7) і в цій квартирі проживає та є зареєстрованою з 29.06.1979 року (а.с. 6, 25) відповідачка ОСОБА_2 як донька колишньої власниці цієї квартири та сестра позивачки.

Свої позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування спірною квартирою «шляхом зняття її з реєстрації з місця проживання», позивачка обґрунтовує посиланням на норми статей 116 та 157 ЖК України, якими встановлено правові підстави саме для виселення з квартири, що не ідентично «визнанню особи такою, що втратила право на користування квартирою».

Безспірним є те, що право на вимогу про виселення відповідачки зі спірної квартири (так само, як право на вимогу про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування цією квартирою) позивачка має лише, як власниця цієї квартири: саме на цій обставині і наголошується у позовній заяві.

В той же час, відповідачка право власності позивачки на спірну квартиру оспорює шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним вищезгаданогоДоговору дарування квартири від 05.09.2016 року та (відповідно) свідоцтва про право власності позивачки на цю квартиру.

Виселення особи з житлового приміщення, у якому ця особа є зареєстрованою та проживає більше сорока років, може мати місце лише у виняткових випадках з урахуванням усіх обставин справи в їх сукупності та у чіткій відповідності до чинного законодавства.

Встановивши, що вищезгадані цивільні справи пов`язані між собою, оскільки законність договору дарування спірної квартири (справа № 465/4129/18) є у причинному зв`язку з фактичною вимогою про виселення відповідачки з цієї квартири (дана справа), суд першої інстанції на переконання колегії суддів прийшов до вірного висновку про необхідність зупинення провадження у даній справі - до набрання законної сили рішенням у вищезгаданій цивільній справі № 465/7703/18.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність зупинення провадження у справі.

За вищенаведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369 ч.2, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 12 травня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: Р. П. Цяцяк

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета