ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1357/20Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/408/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 року, постановлене суддею Мочальською В.М. у цивільній справі № 601/1357/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2018 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 листопада 2018 року та до досягнення дітьми повноліття. З урахуванням збільшення прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку; наявності у дітей хронічних хвороб, погіршення стану їх здоров`я і частого проходження лікування з часу призначення аліментів, а також беручи до уваги наявність у відповідача мінливих неофіційних доходів від роботи будівельника, просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року позов задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2018 року у справі № 601/2151/18. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі по 1 750 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з урахуванням індексації щомісячно, з часу набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити судове рішення в частині розміру твердої грошової суми, вважаючи його ухваленим без повного з`ясування обставин справи та стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі по 1 250 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, з часу набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неврахування судом поряд із погіршенням стану здоров`я його дітей також і обставини погіршення його матеріального стану, пов`язаної з втратою постійної роботи; обставини погіршення його стану здоров`я, пов`язаної з перенесенням операції; інших обставин, зокрема проживання його в селі, відсутність у нього на праві власності будь-якого майна та відсутність в матеріалах справи доказів покращення його матеріального становища.

Відзив від позивача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи у спорах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судом встановлено, що з 08 листопада 2011 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с. 5).

Від даного шлюбу сторони по справі мають двоє неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6-7).

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2018 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 листопада 2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8).

На підставі вищевказаного рішення 17 січня 2019 року Кременецьким районним судом видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні Кременецького міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 01 березня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 16 454 грн 62 коп. (а.с. 10).

На утриманні позивача, окрім спільних з відповідачем дітей, перебуваї також її син від першого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_2 ніде не працює, знаходиться на обліку в УСЗН Кременецької РДА та отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях в розмірі 1 700 грн щомісячно (а.с. 12, 14-15).

Вказана допомога є єдиним доходом позивача, що стверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_2 за 1 квартал 2020 року, записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданій на ім`я позивача, про припинення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 13-15).

Дочка сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , хворіє двобічним ураженням звукопровідного апарату, у 2019 році перенесла оперативне втручання (а.с. 16-17).

Син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , часто хворіє захворюваннями дихальних шляхів, з приводу чого у період 2019-2021 р.р. неодноразово проходив лікування, як амбулаторне, так і стаціонарне, в з зв`язку з чим позивачем затрачалися значні суми коштів для придбання відповідних ліків (а.с. 20-31, 33-45, а.а. 100, 102, 105-115).

З квитанцій від 05 вересня 2019 року № 1204 та від 16 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 було сплачено в благодійний фонд розвитку спелеотерапії, що в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, внески в розмірі 2 660 грн та 1 590 грн (а.с. 32).

З довідки № 57 від 15 грудня 2020 року, довідки № 234 від 18 грудня 2020 року, виписки медичної карти стаціонарного хворого, історії хвороби № 807/20, імуноферментного аналізу № 439 від 23 жовтня 2020 року, індивідуальної карти амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 хворіла та перебуває на диспансерному обліку в жіночій консультації КНП Вишнівецька РКЛ (а.с. 100-101, 104, 117-120).

Відповідач ОСОБА_1 з січня 2020 року проживає окремо від сім`ї - без реєстрації по АДРЕСА_1 разом з мамою ОСОБА_8 , 1947 р.н. (а.с. 74).

02.10.2018 року відповідач ОСОБА_1 звільнений за згодою сторін з посади електрозварювальника, яку обіймав у ПП Агро Експрес Сервіс (а.с. 75-77).

З часу звільнення відповідач офіційно не працює, має мінливий, нерегулярний дохід від тимчасових робіт, про що стверджував особисто у заяві по суті (відзиві на позовну заяву) (а,с. 121-122).

З 10.01 2021 року відповідач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненському обласному центрі невідкладної хірургії та колопроктології з діагнозом гострий флегмонозний апендицит (а.с. 88).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно вимог ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 7 Закону України Про державний бюджет на 2021 рік встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року 2 395 грн., з 1 липня 2 510 грн., з 1 грудня 2 618 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із доведеного позивачем факту погіршення з часу присудження аліментів стану здоров`я дітей та рівного обов`язку батьків щодо їх утримання.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахуванням вимог законів, що регулюють спірні правовідносини та з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів. Встановивши, що з часу присудження аліментів і до звернення позивача з даним позовом (у період 2019-2020 р.р.) мали місце неодноразові факти захворювань неповнолітніх дітей сторін по справі, в тому числі, які зумовлювали перебування їх на стаціонарному лікуванні, а відповідач після звільнення з роботи, отримує мінливі доходи від неофіційного працевлаштування, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку, про наявність правових підстав для зміни способу стягнення аліментів у зв`язку з погіршенням здоров`я дітей та визначення таких у твердій грошовій сумі на зміну втановленої судовим рішенням частки від заробітку відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в частині неврахування судом поряд із погіршенням стану здоров`я його дітей також і обставини погіршення його матеріального стану, пов`язаної з втратою постійної роботи колегія суддів відхиляє, оскільки визнання самим відповідачем у заяві по суті (відзиві на позовну заяву) та в апеляційній скарзі факту наявності після звільнення з роботи в нього мінливого, нестабільного доходу від неофіційного працевлаштування, розмір якого ним не доведено належними та допустимими доказами поряд з обставиною звільнення з роботи за згодою сторін (а не з ініціативи власника), на думку колегії суддів не давало суду першої інстанції дійти обґрунтовуваного висновку про погіршення матеріального становища ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з роботи.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги в частині ненадання судом належної правової оцінки іншим обставинам, що мають значення для визначення розміру аліментів, таким, як погіршення стану здоров`я відповідача, пов`язане з перенесенням операції, оскільки долучені апелянтом докази з приводу проведення під час судового розгляду даного спору операції з видалення апендициту, на думку колегії суддів, свідчать лише про одноразовий короткочасний розлад здоров`я відповідача, а не про погіршення стану його здоров`я, що може суттєво вплинути на розмір призначених судом аліментів.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги відповідача й в частині неврахування судом при визначенні розміру аліментів фактів відсутності у нього на праві власності будь-якого майна та проживання в селі, оскільки належних і допустимих доказів щодо відсутності на праві власності у ОСОБА_1 будь-якого майна, як і доказів наявності такого майна на час призначення аліментів судовим рішенням у 2018 році, апелянтом не надано, в той час як сам по собі факт його проживання в селі не може вважатися обставиною, що в силу вимог ст. 182 СК України, впливає на розмір аліментів.

Також, відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги відповідача в частині неврахування судом відсутності в матеріалах справи доказів покращення його матеріального становища, оскільки встановлений судом факт погіршення з часу призначення аліментів стану здоров`я малолітніх дітей відповідача в силу вимог ст. 192 СК України є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім цього, факт часткового задоволення судом позовних вимог ОСОБА_2 свідчить про надання судом першої інстанції належної правової оцінки долученим відповідачем до матеріалів справи доказам.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення без повного з`ясування обставин справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що рішення Кременецького районного суду в даній справі прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга до задоволення не підлягає, судові витрати, які понесені з переглядом справи в суді апеляційної скарги покладаються на відповідача ОСОБА_1 у розмірі, ним понесеному.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно вимог п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, зміну способу їх стягнення.

Враховуючи категорію даної справи, яка з урахуванням п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України віднесена до малозначних, така касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й касаційному оскарженню відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 20 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді