ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 636/274/20

провадження № 22-ц/818/1956/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу адвоката Сайченко Яни Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 6 травня 2020 року у складі судді Гуменного З.І.,

УСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в якому просив стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 100 відсотків заборгованості у сумі 50500 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням суду від 05.02.2018 з відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки сторін ОСОБА_3 , 2006 року народження, у розмірі 2000 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 06.09.2017, а рішенням апеляційного суду з відповідача стягнуто аліменти за попередній період з 01.07.2015 по 06.09.2017, яке касаційною інстанцією залишено без змін. Виконавчий лист позивачем був пред`явлений до виконання і згідно довідки державного виконавця заборгованість по аліментам за період з 01.07.2015 по 06.09.2017 становить 50500 грн. Однак відповідач аліменти жодного разу не сплатила. Позивач вважає, що несплата аліментів є протиправною поведінкою відповідача, що завдає душевного болю та страждань йому та дитині.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 6 травня 2020 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 50500 грн. В іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 840,40 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів, суду не надано, отже заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача і вона повинна понести відповідальність, передбачену статтею 196 Сімейного кодексу (далі СК) України, оскільки це буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Суд погодився з розрахунком пені, наданим позивачем, в розмірі 50500 грн., так як він узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №14-37цс18. В задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди судом відмовлено, оскільки позивачем не доведено як заподіяння йому та неповнолітній дитині моральної шкоди та протиправності дій відповідача, так і наявності причинного зв`язку між шкодою, заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача, а також вини останньої в її заподіянні, оскільки надана позивачем інформація з КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про виїзд бригади екстреної медичної допомоги та встановлення неповнолітній дитині ОСОБА_3 попереднього діагнозу про гостру реакцію на стрес не містять доказів щодо стресового стану дитини внаслідок протиправних дій відповідача. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору і часткове задоволення позову, з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір за одну позовну вимогу в сумі 840,40 грн.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 15 грудня 2020 року заява представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 6 травня 2020 року залишена без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду винесено передчасно, без урахування всіх обставин по справі, оскільки позивачем не доведено наявність умислу відповідача на ухилення від сплати аліментів, оскільки справа щодо їх стягнення розглядалась до 2019 року, а отже до цього часу відповідач не могла знати точний розмір аліментів; через постійне проживання за кордоном відповідач не знала про наявність даного судового процесу і не мала змоги подати докази добровільної сплати аліментів та довести відсутність умислу на ухилення від їх сплати; позивачем не обгрунтовано належним чином заявлений розмір пені, її розрахунків матеріали справи не містять; поданий позивачем основний розрахунок не є актуальним, оскільки відповідачем частково сплачувалась заборгованість по аліментам за минулий час. Також судом в порушення статті 58 Конституції України була застосована зворотна дія закону у часі; не враховано, що у відношенні відповідача застосовано заходи статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для вирахування штрафу з максимального розміру пені.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким він просить в її задоволенні відмовити, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені залишити без змін.

Обгрунтовуючи поданий відзив ОСОБА_1 вказує, що при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 14.01.2020 державним виконавцем враховані суми, сплачені відповідачкою за попередній період. З 05.02.2019 (час відкриття виконавчого провадження по стягненню аліментів) до 11.07.2020 відповідачка перебувала за кордоном, хоча раніше приїжджала кожні декілька місяців. Як засіб примусу до сплати аліментів відповідачці було заборонено виїзд за кордон. Знаючи про це, вона не в`їжджала до України і аліменти не сплачувала. Постанова касаційної інстанції по справі про стягнення аліментів була винесена 25.11.2019, однак аліменти були сплачені лише 26.08.2020. Перебування за кордоном, подання касаційної скарги позивач вважає доказом наявності умислу на ухилення від сплати аліментів. За весь час, що позивач самостійно виховує доньку, до літа 2020 року за відповідачем за рішенням судів накопичилась чимала сума боргів, що перевищувало суму, після якої державна виконавча служба починає процес стягнення через реалізацію майна боржника, що і змусило її в 2020 році сплатити заборгованість, що вказує на відсутність добровільної сплати аліментів. Матеріали справи містять розрахунок пені за несплату аліментів за період з 01.07.2015 по 06.09.2017, з наведенням помісячних розрахунків з урахуванням сплачених відповідачкою сум, кожна з яких була сплачена з затримкою понад 100 днів, отже позивач має підстави для стягнення пені. ОСОБА_1 вважає, що ним доведено, що розрахунок пені виконаний вірно, а також вину відповідачки та намагання ухилення від сплати аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, в зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2018 по справі №635/5638/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задоволено повністю. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Рішення набрало законної сили 27.04.2018.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05.02.2018 по справі №636/3004/17, з урахуванням ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 27.03.2018 про виправлення описки, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у 2000 грн. щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 06.09.2017, з моменту звернення з позовом до суду, до досягнення дитиною повноліття. В інших позовних вимогах щодо стягнення аліментів за попередній період з липня 2015 року відмовлено (а.с. 12, 14).

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2018 року по справі №636/3004/17 задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 . Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05.02.2018 в частині відмови в задоволенні позову скасовано і ухвалено в цій частині нову постанову. Позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у 2000 грн. щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 01.07.2015 по 06.09.2017. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 15-17).

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №636/3004/17 касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення. Постанова Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2018 року залишена без змін (а.с. 18-20).

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з ОСОБА_2 за виконавчим листом №636/3004/17 від 28.01.2019, виданого Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , починаючи з 01.07.2015 по 06.09.2017, складеного державним виконавцем Харченко Д.О., станом на 01.09.2017 заборгованість зі сплати аліментів становить 50500 грн., штраф за не виплату аліментів протягом 2 років становить 30% від суми боргу 15150 грн., загальна заборгованість становить 65650 грн. (а.с. 21).

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (стаття 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (стаття 196 СК України).

Частиною 1 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012.

Розділом XVI указаної інструкції визначені особливості виконання рішень про стягнення аліментів. Пунктом 7 даного розділу встановлено, що у разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів (далі довідка) (додаток 16), яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Для видачі довідки виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Якщо сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання є меншим, ніж сума відповідних платежів за три місяці, орган державної виконавчої служби, приватний виконавець письмово повідомляє стягувача про відмову у видачі довідки та надає йому розрахунок заборгованості.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що оскільки рішення суду, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини набрало законної сили 25.11.2019, підстави для стягнення з ОСОБА_2 пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.07.2015 по 06.09.2017 відсутні.

Виходячи з викладеного, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми пені за прострочення сплати аліментів є необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, і в цій частині підлягає скасуванню.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77 - 81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За правилами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, як рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, воно підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також звільнення позивача від сплати судового збору, з ОСОБА_2 також не підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 371, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сайченко Яни Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 6 травня 2020 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В іншій частині заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 6 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук