справа №439/1473/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунди А.О.,

з участю секретаря судового засідання Музички Л.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Слободи С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Броди в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Будова-Захід» про стягнення заборгованості по добових витратах на відрядження, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» про стягнення заборгованості по добових витратах на відрядження в сумі 11 784 гривень. В підтвердження позову позивач посилається на те, що у період з 17.09.2018 року по 16 лютого 2021 року вона перебувала у трудових відносинах із TOB «Будова-Захід», що підтверджується записами в трудовій книжці. Під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нараховано, але не виплачено розмір заборгованості по добових витратах на відрядження у сумі 11 784 грн. Так, 4060 грн. згідно наказу 37-ВД від 02.11.2020; 4060 грн. згідно наказу 40-ВД від 01.12.2020; 2929 грн. згідно наказу 1-ВД від 15.01.2021; 735 грн. згідно наказу З -ВД від 01.02.2021. 16 лютого 2021 року позивач була звільнена за згодою сторін. Із посиланням на вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.47,116,121 КЗпП просить позов задоволити.

03.09.2021 відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просить його задоволити, надала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви.

Представник відповідача ТОВ «Будова-Захід» - адвокат Слобода С.Г. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав. Подав письмову заяву в якій із посиланням на вимоги ст.233 КЗпП України просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки нею пропущений трьохмісячний строк звернення до суду із відповідним позовом.

Суд, вислухавши сторони, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно записів у трудові книжці ОСОБА_1 у період з 17.09.2018 року по 16 лютого 2021 року перебувала у трудових відносинах із TOB «БУДОВА-ЗАХІД», працювала на посаді бухгалтера (а.с.4).

16 лютого 2021 року ОСОБА_1 згідно наказу №1-к від 15.02.2021 була звільнена за згодою сторін, що підтверджується записом у трудовій книжці.

Під час перебування ОСОБА_1 у трудових правовідносинах з ТзОВ «Будова-Захід» з боку останнього була нарахована, однак не виплачена сума по добових витрат на відрядження в розмірі 11 784 (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні. Згідно наказу про відрядження № 37-ВД від 02.11.2020 належить до виплати 4060 грн. (а.с.5); згідно наказу про відрядження №40-ВД від 01.12.2020 - 4060 грн. (а.с.6); згідно наказу про відрядження №1-ВД від 15.01.2021 2929 грн. (а.с.7); згідно про відрядження №3 -ВД від 01.02.2021 -735 грн. (а.с.8).

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 121 КЗпП визначено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначенню і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, як направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану робот здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективна договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Отже ст.121 КЗпП України зобов`язує роботодавця компенсувати витраті працівника, пов`язані з відрядженням.

Згідно з підпунктом 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Згідно з частиною першою ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

З позовом в суд ОСОБА_1 звернулася 30.08.2021, тобто з пропуском строку встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України.

З пояснень позивачки встановлено, що про порушене право щодо виплати добових витрат на відрядження вона дізналася у день звільнення, а саме 16.02.2021, однак надіялася, що роботодавець виплатить їй заборгованість в добровільному порядку, тому в суд у встановлені строки не звернулася.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст.234 КЗпП України).

Як зазначено у п.4 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України №9 06 листопада 1992 року із наступними змінами і доповненнями, встановлені статтями 228,233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Виходячи з норм чинного законодавства пропуск строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і застосовується у разі наявності порушеного права, відсутність порушеного права само по собі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Беручи до уваги зазначене вище та те, що позов у цій справі є обґрунтований, однак суд не встановив поважних причин пропуску строку звернення з відповідним позовом ОСОБА_1 до суду, тому поданий ОСОБА_1 позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст.233 КЗпП України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Будова-Захід» про стягнення заборгованості по добових витратах на відрядження відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований с.Нем`яч, Золочввського району, Львівської області.

Відповідач ТзОВ «Будова-Захід» , місце знаходження за адресою Львівська область, Золочівський район, с.Смільно, вул.Привокзальна,1

Повний текст рішення суду складено 06.10.2021 року.

Суддя: А.О.Бунда